Ententýky dva špalíky,
čert vyletěl z elektriky.
Bez klobouku, bos...
narazil si nos.
Ty kráso...
Tak jsem tady.
Možná jsem si radši měla vzít jedničku.
Co to?
Panebože!
Tohle bude taková prča!
Nebo taky ne...
Chci jedno velký zrcadlo,
hedvábnou košilku,
matraci...
a taky deku!
Z mikrovlákna.
A přenosný záchod.
A jsem na nule.
Jídlo a pití je zajištěno...
Kde je ale nějaký stůl?
Bílkoviny...
Železo...
A je to.
To je krása!
Ty vaše výrazy jsou k popukání!
K popukání?
Zrovna jsme se dozvěděli, že každýmu platí jinak.
Měli bychom si říct, kolik kdo bere.
Tak co vy ostatní?
Já dostávám...
osmdesát tisíc wonů za minutu.
Osmdesát?
Já třicet.
- Dvacet. - Sto třicet.
Počkejte. Co to má jako být? Fakt platí každýmu jinak?
A vy, Sedmičko?
Kolik dávají za minutu vám?
Já beru 210 000 wonů.
A osmé patro by mělo dostávat 340 000.
Jak to víte?
To jste si to dokázal okamžitě spočítat?
No, když se zamyslíte nad výší odměn od prvního do osmého patra,
všimnete si určitého vzorce.
Součtem předchozích dvou čísel získáte to další.
Jedničce dávají 10 000 wonů.
Dvojce dvacet.
- Jo. - Je to tak.
A jedna plus dva se rovná třem.
Proto trojka dostává 30 000 wonů.
Jo, máte pravdu.
Já jsem o patro výš, na čtyřce.
A když sečtu těch 20 000 Dvojky a 30 000 Trojky,
vyjde mi 50.
Počkat, takže těch mých 80 000 je...
Součet výše odměn na třetím a čtvrtém patře.
To další tím pádem...
Šestka bere 50 plus 80, tedy 130.
Mně podle stejného pravidla vychází 210 000 wonů.
To znamená, že Osmička...
Dostává 340 000.
Přesně tak.
Jde o Fibonacciho posloupnost.
FIBONACCIHO POSLOUPNOST
O tý jsem taky slyšel, ale...
Co to má společnýho s výší naší výhry? Proč se jí ty odměny řídí?
Netuším, jaký je záměr pořadatelů téhle hry,
ale nejspíš půjde o vážně zajímavé lidi.
Fibonacciho posloupnost
totiž vytváří zlatý řez.
- „Zlatý řez“? - Přesně tak.
Pokud vydělíte Fibonacciho čísla těmi, která jim předchází,
bude se jejich poměr
s rostoucími hodnotami postupně blížit číslu 1,6.
A poměru 1:1,6 se říká zlatý,
protože nás naplňuje pocitem bezpečí
a nacházíme v něm krásu.
Například poměr stran kreditních karet
se blíží zlatému řezu.
I ty karty, které jsme si brali na začátku, jsou shodou okolností...
...stejně velký jako kreditka.
Není to ale strašně nefér?
O všem rozhodla jenom náhoda.
Je to fakt na hlavu.
Všichni máte, co jste chtěli, ne?
Tak přestaňte fňukat a pojďme se mrknout, jak to vypadá u ostatních.
Osmička bere 340 000 wonů za minutu. To dělá 489,6 milionů denně.
Sedmička 210 000 za minutu. To znamená 302,4 milionů denně.
Šestka 130 000 za minutu, takže 187,2 milionů denně...
Pětka bere 80 000 za minutu. To je 115,2 milionů denně.
Čtyřka 50 000 za minutu, tedy 72 milionů denně...
Trojka 30 000 za minutu, to znamená 43,2 milionů denně.
Dvojka bere 20 000 za minutu, což je 28,2 milionů denně...
To je ale kamrlík...
Pozor na hlavu.
Jedničce platí 10 000 za minutu, tedy 14,4 milionu denně.
Tak to mě fakt štve.
Taky jsem mohla sáhnout po osmičce.
Teď toho nemá smysl litovat.
Vybírali jsme si náhodně.
Já vlastně ani neměla z čeho. Zbyly na mě poslední dvě karty.
Pořád jste ale dopadla líp než já.
A navíc...
Co má být tohle za hru, když nám neřekli něco tak důležitýho?
Není to nezákonný? Měli bychom to nahlásit.
Já vám teda pořád závidím.
A to mi nejdřív 10 000 za minutu připadalo jako hodně.
No jo... Poslyšte, Jedničko...
Omlouvám se. Měli jsme být vůči vám ohleduplnější.
Cože?
To vůbec nemusíte.
Nechtěl jsem znít kousavě. Jenom jsem prostě měl smůlu.
Mohl jsem si zvolit jinak.
A se špatnou nohou by se mi do vyšších pater
stejně šplhalo těžko.
Ty vaše výrazy jsou fakt boží!
Čemu se sakra směješ?
Ta podělaná mr...
Co je?
Udělala vám snad něco?
Přestaňte se navzájem osočovat.
My si ty vyšší patra nevybrali schválně.
Tak, kardio mám hotový!
Ať už bereme 10 000, nebo 340 000 za minutu,
usilujeme přece o to samé, ne?
Aby ta hra pokračovala co nejdéle
a vydělali jsme si co nejvíc.
Nebo se pletu?
Je to na houby, ale má pravdu.
Až přestanete fňukat,
můžeme se jít najíst?
Jo, pojďme si dát něco k jídlu.
No tak.
Kolik jídla a vody...
pošlete zbytku dolů?
Už tak je strašný, že dole dostáváme míň peněz.
Budeme taky míň jíst?
Ale vůbec ne.
Napadlo mě, jak se postarat, aby to bylo spravedlivé.
Můžu vám to vysvětlit?
Každý si vezme jednu krabičku.
Od Osmičky po Jedničku. Jedna porce na osobu je fér.
To bude mňamka!
Staví nás do extrémní situace.
Proto je důležité, abychom spolupracovali.
Musíme spojit síly a důvěřovat si.
To znamená, že po Jedničce zbudou ještě čtyři porce.
Cože?
Přece mu nenecháme tolik jídla navíc.
Tak jsem to nemyslel.
Když si každý vezme jednu porci, nikdo nebude hladovět.
A kdo bude chtít víc,
může sejít k Jedničce a vzít si něco z toho, co zbylo.
V tomhle systému se každý musí něčeho vzdát,
ale zároveň nikdo neprodělá, protože se můžeme podělit o zbytek.
A přirozeně mezi sebou budeme budovat důvěru.
Vezměte si ty kořeněné.
- Tyhle? - Jo.
Proč?
Protože je horko.
- Vám to stačilo? - Jezte.
Mňam. Jsou fakt výborný.
Už máte představu, co přijde dál?
Prosím?
Nevím, co mám čekat, a to je ještě děsivější.
Předtím jste si nebyl jistý, co ná nás chystají,
a děsilo vás to.
Jo, už asi tuším, co po nás chtějí.
- A co to teda je? - Hej!
Co to vyvádíš?
Co si sakra myslíš, že děláš?
Zbývá nám už jenom 15 minut!
Co podle vás vypadá líp?
Neříkejte, že si je koupila za čas.
Poslouchej, jestli chceš další hadry, máš si je koupit u sebe.
Proč sis je sakra objednala sem?
Protože z pokojů nemůžeme nic vynášet.
A já je chci nosit tady.
A k čemu jsou ti plavky bez vody?
- Na opalování. - Ty bláznivá mrcho...
Mám tě přizabít?
Uklidni se. Proč se do ní hned pouštíš?
Kvůli tomuhle?
Vždycky si ten čas můžeme prodloužit.
A to jak?
Vy fakt nevíte,
jak získat čas navíc?
Dávají nám ho ty schody.
- Schody? - Jo.
Je jich tu fakt hromada.
Když po nich chodíme, čas skáče nahoru.
- Můžete to dokázat? - Dokázat?
Počkejte. Jak to jenom bylo?
Přestaň zdržovat a vyklop to.
Nejdřív se mi musíš omluvit.
Cože?
Řeknu ti to, až se mi omluvíš za ty nadávky.
Promiň. Omlouvám se ti místo ní.
Dělej! Nemáme čas!
Tak nic, no.
Ty mrcho!
Nech ji, říkám.
- Co děláš? - Koukej se jí omluvit.
Nevidíš, jak se tváří?
- Ale ne! - Nesmí to skončit!
Takovou příležitost víckrát nedostanu!
Je fuk, jestli se plete. Máme jen 10 minut!
- Fajn. - Prostě to zkusíme.
Do prdele! Jste si jistí, že má pravdu?
Čas pořád ubývá!
Už nezbývá ani 30 vteřin!
Takže je prostě konec?
Dalších 24 hodin!
Já vám to říkala.
Jsou to ty schody. Furt jsme po nich přece chodili, ne?
Nejdřív jsme šli ke mně, potom k ostatním a pak pro jídlo.
Všimla jsem si, že nám to prodloužili.
To jsem ale hlavička, že jo?
A tak jsme odhalili skryté pravidlo. Šplhání po schodech tu hru prodlouží.
HRA NENÍ NEBEZPEČNÁ SCHODY PRODLUŽUJÍ ČAS
Myslel jsem, že je po všem. Bylo to těsný.
Jo, už asi tuším, co po nás chtějí.
Konflikt. Abychom se do sebe pustili.
Útoky zvenčí...
nás akorát donutí spolupracovat.
Pokud se naše skupina...
ale rozpadne zevnitř,
už to nenapravíme.
Jo, musíme vytrvale táhnout za jeden provaz.
No teda, Sedmička je fakt chytrej chlap.
Budu se snažit, aby mi vydržel až do konce.
Tři...
Dva kousky snad budou stačit.
Nestačí.
A čím dál víc mě to štve.
Vydělávám 40 milionů denně. Na takových věcech bych neměl šetřit.
Nesmíš z toho vycouvat. Prostě si ho kup!
Promiňte, ale rozšoupnu se a koupím si přenosný záchod.
Něco jednoduchýho.
Jo.
Pošlete mi ho.
Vrátit ho asi nemůžu, co?
Ta pizda!
Jak si mohla nakoupit oblečení? Tím mě fakt nasrala.
Zatraceně. Vážně mi pije krev.
Vedli jsme si skvěle.
Později je všichni využijeme.
Vydělali jsme hodně peněz.
Tak jo, můžeme začít?
BĚHÁNÍ PO SCHODECH
+ 210 000 + 20 000
+ 30 000 + 50 000
+ 340 000 + 80 000
+ 130 000 + 10 000
Když jsme zjistili, co ty schody dělají,
běhali jsme nahoru dolů, dokud nám málem nevypověděly nohy i srdce.
A spolu s časem rostl i náš hlad, takže jsme často seděli u Jedničky.
Každý večer jsme padali únavou,
ale nestěžovali jsme si.
Vůbec se necítím najedená.
S jediným jídlem denně
a těmihle zbytky se dosyta nenajím.
A každý den pořád běháme nahoru dolů. Je to fakt náročný.
Rád bych si koupil něco k snědku, i kdyby to mělo stát tisíckrát víc.
- Jako ty párky v rohlíku dole. - Já chci burger.
A já smažené kuře.
Tak si to rozdělíme.
Myslím tu práci.
Takže se rozdělíme na dva týmy a budeme se střídat obden?
Ano. Jeden pracovní a druhý odpočinkový.
Porce navíc necháme těm, kteří pracovali.
Ti dostanou dvě jídla denně.
Během volna si vystačíme s jedním.
Jo. Taky s tím souhlasím.
Ve volné dny by to mělo stačit. Hlavně že si odpočineme, ne?
Taky jsem pro.
Nápodobně.
Tak to vyzkoušíme.
Uvidíme, kolik času získáme.
Rozdělíme se takhle?
Já půjdu k nim.
Tohle by neklapalo.
Kvůli mně?
Vymění se někdo s Dvojkou?
Ufňukaná holka, gangster...
a bláznivka.
Stačí se na ně podívat a vím, že mezi ně nechci.
Hele, mně je jedno, s kým budu.
Tak to je perfektní.
Takhle máme v každém týmu dva muže.
Jo, to je super.
Rozdělit se na dva týmy byl skvělý nápad.
Vidina toho, že si po tý dřině den odpočineme, nás skvěle motivovala.
A nejlepší na tom bylo to,
že jsme se po práci mohli dosyta najíst.
„Bez práce nejsou koláče.“
Jsi v pohodě?
- Mohla jsem si poranit záda! - Odpusťte mi to.
- Fajn. - Moc mě to mrzí.
Fakt se omlouvám. Vážně.
Jsi v pohodě?
Jo, jsem.
Tak se přestaň křenit a makej.
Kvůli tobě jsme nezískali žádnej čas navíc.
Kde to vázne?
Já tě vystřídám.
- Prosím? - Odpočiň si. Vezmu to za tebe.
Je někdo proti?
- Ne, já... - Kašli na to.
Stejně se potřebuju protáhnout.
To není tře...
To je frajerka.
NÁSLEDUJÍCÍ DEN
Určitě jste po včerejšku mrtvá, co?
Jsem v pohodě.
O DEN POZDĚJI
Mám mu pomoct,
nebo radši ne?
Mám, nebo nemám?
Mám, nebo nemám? Počkat...
Hej! Jedničko!
Já vás vystřídám. Běžte si odpočinout.
Cože?
Ale ne, to nejde.
- No tak. - Dneska to zvládnu.
Myslím to vážně. Včera jsem se pěkně přecpal
a furt jsem to ještě nestrávil.
To je ono. Běžte si odpočinout.
Propána...
Moc mě to mrzí.
To nic.
Pardon, jenom projdu.
S dovolením. Procházím.
Bože... My jsme přece taky unavení.
Stejně ale ze všech sil běžíme dál.
- Posaďte se. - Tady.
Pomohl jsem svýmu kolegovi.
No nejsem frajer?
To dám!
Nemůžete tu takhle ležet, Trojko.
- Musíme nahoru. - Počkejte. Ještě pět vteřin.
No tak. Vstávejte.
Já nemů...
Zvedněte se.
S citem, prosím.
Pojďte se najíst.
Dobrou chuť.
Díky.
Tudy, prosím.
Vy jdete jíst?
Prosím?
Fakt s náma hodláte jíst?
Nebuďte taková, Čtyřko.
Když budeme upřímní,
neměla by s náma místo něj jíst Trojka?
Vážně potřebujete dvě porce, když jste vůbec nepracoval?
Tobě to teda pálí...
Osmička stejně nejí, takže máte porci navíc.
Tak proč hysterčíš?
Neříkám, že jíst nesmíte.
Jenom mně to prostě nepřijde fér, víte?
Měl byste...
Pojďte dovnitř, Trojko.
Pracoval jste místo mě.
- Dobře. - Neplácej nesmysly!
Myslíš, že jsme tě vystřídali kvůli jídlu?
Nemohl by ho s čistým svědomím sníst.
Že ne?
Jo, máte pravdu.
Nevšímej si jich a najez se.
Jenom si stěžujou, protože jsou unavení a otrávení.
Má pravdu.
Běžte se najíst, Jedničko. Vy za nic nemůžete.
Na mě vůbec neberte ohledy.
To přece nejde. Prosím...
No tak. Běžte se...
Prosím vás, už toho nechte a najezte se.
- Děkujeme, Trojko. - Za málo.
- Ne, to fakt... - No tak.
Pojďte se najíst. Sám říkal, že můžete.
Vydržíš to, že jo?
Jasně.
To kvůli tomuhle kreténovi
jsem skončil v týhle díře
a vyběhl jsem víc schodů než za celej život, ty parchante!
PODRAZÁK
Za všechno můžeš ty.
Moje nohy...
Jídlo!
Co mi to poslali?
Co to má sakra znamenat?
- Trojko. - No?
Něco k tobě sjelo, že?
Myslel jsem, že jede jídlo, ale jsou to jen pytle plný hoven.
- Bože... - Jednička si o ně řekl.
Hodně jsem nad tím uvažoval.
Šplhání do schodů mi moc nejde
a furt za mě někdo zaskakuje,
tak jsem přemýšlel, s čím bych vám tak mohl pomoct já.
Takže...
Jednička byl nešťastný z toho, že je nám kvůli svýmu stavu na obtíž.
Napadlo mě, že si vezmu vaše pytle s odpadem...
a tak si budeme kvit.
Fakt?
Zatímco přemýšlel, co by mohl dělat kromě fyzický práce,
všiml si toho výtahu.
V tu chvíli ho napadlo, že si přes něj
můžeme posílat i jiný věci než jenom jídlo.
A tak jsme na jeho popud vytvořili roli hygienika.
Když všichni plní svoje role,
vznikne stabilní a funkční společnost.
A Jednička našel tu svoji.
Něco, co mohl nabídnout ostatním.
DĚKUJU
Ti méně hladoví se dělili o jídlo.
Odpočiň si.
Já tě vystřídám.
Ti v lepší kondici pomáhali fyzicky.
A kdo nemohl nabídnout nic jinýho, se dělil o svůj prostor.
Podle mě to bylo celkem fér.
Tak zatím.
Ahoj, Jedničko.
Takhle to budete mít pohodlnější.
To je dobrý. Můžete to udělat později.
Vy už jste dojedl, Trojko?
Ne. Asi jsem moc hltal. Není mi dobře.
Aha.
Na co se to díváte?
Na ten odpočet...
Poslední dobou si dělá, co chce.
Včera před půlnocí vyletěl nahoru,
ale od té doby jen ubývá.
Myslíte, že jsme nevylezli dost schodů?
Těžko říct. Všichni dělají svoji práci.
Viděl jste to? Zrovna jsme dostali 10 minut navíc.
Teď ale všichni odpočívají po jídle. Že by někdo šel nahoru?
Ty vole. Co s tím krámem sakra je?
Já vám říkala, že nám toho času dávají míň a míň.
Vůbec nepřibývá.
Myslíte, že chtějí, abychom víc zabrali?
Jsme snad olympionici?
Já na to kašlu.
- Prosím? - Cože?
Už toho mám dost.
- Nemůžeme s tím prostě seknout. - Co si myslíš, že děláš?
Končím. Už mě to nebaví.
- Zvládnete to i ve třech. - Neremcej a makej!
A to jako proč?
Poslouchej... Neměla bys dřít ze všech nejvíc?
Vyděláváš přece o hodně víc než my.
Takže by ses měla o to víc snažit, ne?
Neměli by si spíš víc máknout
ti na spodních patrech?
- Cože? - Jenom se nad tím zamyslete.
Nechcete utrácet svoje peníze,
a tak si toaleťák, vlhčený ubrousky a jiný nutnosti kupujete za čas nás všech.
Pokud teda nakupujeme za čas,
neplatíme my nahoře za věci o hodně víc než vy?
Ta bláznivka...
Tady se čas přece rovná penězům.
...má pravdu.
Jedna hodina stojí Dvojku jenom 1,2 miliony,
ale Osmička přijde o celých 20,4 milionu wonů.
Tak pá.
Protože využíváme společný čas,
vrchní patra vlastně utrácejí víc.
Působí jako dutá nána, ale pálí jí to.
Neztrácejme čas dohadováním a pojďme dál šplhat do schodů.
S takovou ta hra skončí!
Pojďte, poběžíme s nimi.
Musíme jim pomoct.
Určitě nám prodlužují čas ty schody?
Cože?
Není to divný?
Pořád jsme na těch schodech stejně dlouho, ne?
Ta bláznivá kráva!
Teď už ten čas jenom ubývá. Žádný jsme nezískali.
Co když už nám žádný nepřibude?
Máte pravdu.
Už to děláme přes šest hodin.
Nepřibyla ani minuta...
A blíží se půlnoc. Musíme na pokoj.
Víc už toho nestihneme.
Co to? Teď skočil nahoru.
Hele! Zase přibyl!
- Dvacet minut? - Jo...
Viděl jsem dobře, ne?
Asi se to nějak seklo.
Konečně to zase funguje.
Já to věděl.
Báli jsme se úplně zbytečně...
- Ještěže tak. - Jo.
To se mi vážně ulevilo.
Asi jenom někdy trvá, než to skočí nahoru.
Je půlnoc.
Musíme na pokoj.
Vedli jsme si skvěle.
Pojďme dovnitř. Dobrá práce.
Rychle vylezte ven! Pospěšte si!
Asi nám ten čas nedali. Pojďte se podívat.
Všichni se dejte do běhu! Rychle!
Poběžte, lidi.
Vždyť nás neodměnili ani za ten včerejšek.
Co když to bude zase k ničemu?
Žádnou jinou možnost nemáme.
Rychle začněte běhat po schodech!
Kdo tuhle kravinu vymyslel...
- Spadla na záda! - Čtyřko!
- Co je? - Zrovna...
Počkejte.
- Má epileptický záchvat. - Co?
Má epilepsii. Nedotýkejte se jí!
- Aha. - Počkejte, musíme...
Vy jste zdravotnice, že?
- Byla jsem zdravotní sestra. - Jsou na to léky?
Potřebuje fenytoin.
Už ani krok.
Co to plácáš?
Nic nedělejte. Stejně neumře.
Cože?
Epilepsie nezabíjí.
Dlouhý záchvat jí může poškodit mozek.
Ty léky nebudou levný.
Jestli utratíme tu trošku času, co nám zbyla, bude po všem.
To si říkáš člověk, jo?
Jdi mi z cesty, sakra.
Potřebujeme prášky na epilepsii. Fenytoin!
Já z vás nemůžu.
Copak to nevidíte?
Vážně jste si toho nevšimli?
Čtyřicet hodin?
Tohle je fakt taková prča.
Ten čas nám nepřibýval...
díky těm schodům.
Tak kvůli čemu?
Čím to teda je?
Jak získáme víc času?
Musí nás být...
zábava sledovat.
FENYTOIN
Překlad titulků: Veronika Kursová