КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Яка чудова погода!
Так, вдалий день для піших прогулянок.
Зніми окуляри, бо зариєш носом.
Гаразд.
-Агов, Інсок. -Так?
Твоя шкіра сьогодні бездоганна.
-Невже? -Так.
Схоже, ін'єкції ботоксу нарешті почали діяти.
Зачекай, ти колола ботокс? Де?
-У міжбрівку, носогубку… -І ще?
…та майже скрізь.
-Я цього не схвалюю. -Чому?
Як на мене, виглядає штучно.
Найкраще старіти природним шляхом.
Ти ж користуєшся найдорожчою косметикою.
Я просто поважаю свою шкіру.
Звісно, адже наша країна — це країна поваги.
-Агов, Чесок. -Так?
Ти теж щось зробила зі своїм обличчям? Аж світишся.
Учора робила чистку соком чорносливу.
Схоже, ефект таки є.
-Еге ж. -Господи.
Я не можу контролювати сфінктер.
Що ти вчора вживала?
-Сік із чорносливу. -Сік із чорносливу!
Розумію тебе.
Я подивилася в дзеркало —
мої сідниці схожі на розчавлений тофу.
А раніше були схожі на персики.
-Еге ж. -Так сумно.
У нашому віці треба займатися спортом.
Тому ми і йдемо в похід, так?
Я не про походи кажу.
-А що тоді? -Стиснути й розтиснути.
-Ніяк не вдається. -Що ти робиш?
Вправи Кегеля.
-Я пішла. -Вправи Кегеля.
-Стиснути й розтиснути. -Повітря таке чисте.
О ні!
Гей!
Ну й сморід!
Зачекайте на мене!
Заждіть!
Гей!
Не підходь до мене!
Боже мій. Не можу повірити.
Оце так, Місок. У тебе новий спортивний одяг?
-Ого. -Який гарний колір!
Так, мабуть, з віком мій смак змінився.
Тепер я люблю червоне.
Смак тут ні до чого. Це наука.
З віком зміни в мікросудинах сітківки
ускладнюють сприйняття кольорів з короткими хвилями, як-от синій,
на відміну від кольорів з довгими хвилями, як-от червоний.
Мабуть, добре бути такою ерудованою.
З функціональної тканини. Знаєте Core-Tex?
Маєш на увазі Gore-Tex, а не Core-Tex?
Точно. Просто язик заплутався.
Дочка прислала зі США. Вона дуже дорога.
-Воно й видно. -Ще б пак.
Сокрю прекрасна донька.
Вона має рацію.
Мені незручно брати подарунки, куплені сином за гроші,
які він заробив потом.
Наче він тобі щось дарував.
Я не надаю великого значення таким матеріальним речам.
Сам факт існування мого сина Синхьо — уже подарунок.
Дорікаєш моїм стосункам із донкою?
Я не хотіла казати, щоб не вихвалятися,
але нещодавно Синхьо зустрічався з президентом.
Він спроєктував бібліотеку, яка отримала нагороду на конкурсі,
тож президент особисто приїхав
і визнав її чудовим зразком громадської установи.
Синхьо вражає.
Авжеж.
Слухайте, дівчата.
Чи знаєте ви, хто друга найбагатша людина у світі?
-Я знаю. Джейден Бекер. -Так.
Генеральний директор «Ґрейпу»?
Не кожен у світі знає президента Південної Кореї,
та всі знають Джейдена Бекера.
Щоп'ятниці ввечері
вони із Сокрю теревенять за кухлем пива.
Усе тому, що вона працює в найпрестижнішій компанії світу
після закінчення найкращого університету США.
Як відомо, Синхьо був найкращим у класі в Університеті Ханґук.
Сокрю не лише достроково завершила навчання,
але й отримала пропозиції від усіх провідних компаній.
Це не «Ґрейп» обрав Сокрю.
Це вона обрала «Ґрейп».
Синхьо брав участь у проєктуванні Нью-Йоркського артцентру,
який отримав міжнародну архітектурну премію.
Він став першим корейцем, якому це вдалося!
Сокрю — найкраща співробітниця
в глобальній компанії, повній геніїв!
Ви не повірите, скільки вона заробляє лише преміальних!
Не забувайте, що Синхьо також був членом національної збірної з плавання.
Людям нелегко досягти успіху в декількох сферах,
але моєму синові це вдається.
Гей, Сокрю — дар небес.
Знаєш, що мені наснилося, коли я завагітніла нею?
-Я… -Ти опинилася в райдужному раю,
-…де побачила велике дерево. -Так.
Ти була зачарована ним і побачила соковитий гранат.
Зірвавши його, ти завагітніла Сокрю.
-Я все запам'ятала. -Дякую.
Схоже на якусь казку. А от щодо Синхьо…
Щодо Синхьо: тебе відправили на роботу у Францію,
не знаючи, що ти вагітна.
І тобі приснився синій дракон, що виринає із Сени.
Ти все це пам'ятаєш?
Схоже на якийсь екстравагантний міф.
-Послухай мене… -Неймовірно.
Ці двоє не втомлюються говорити про одне й те саме.
Я скоро з'їду з глузду.
Вони просто хочуть похвалитися своїми успішними дітьми.
Як гадаєш, хто сьогодні переможе?
-Хьосок. -Чому вона?
Тому що вона дипломатка та вміє переконувати?
Ні, тому що Синхьо сьогодні здобуває ще одну нагороду.
ПРЕМІЯ MAGAZINE DESIGN
ЧХВЕ СИНХЬО
Синхьо!
Ой. Це ви, пане.
Ти теж тут.
Я думав, на такі вечірки запрошують лише знаменитостей.
Синхьо — справжня зірка!
Де він?
Синхьо? Не знаю.
Що?
ЧХВЕ СИНХЬО ГЕНДИРЕКТОР, ДИПЛОМОВАНИЙ АРХІТЕКТОР
Хочете спроєктувати цвинтар?
Так.
Чому ви прийшли до мене?
Я відвідав багато похоронних бюро,
але не спілкувався із жодним працівником.
Чув, уже 20 років ви працюєте директоркою похоронного бюро.
Невже так довго?
За всі роки роботи на цій посаді
я ще ні з ким не обговорювала її.
Зрозуміло.
Я хочу добре зробити свою справу.
З усією старанністю
і щирістю.
Не знаю, чи багато я допоможу.
Просто скажіть, що ви відчуваєте,
виконуючи свою роботу.
Власне, нещодавно померла моя мама.
Співчуваю вашій втраті.
Рано чи пізно через це проходить кожен.
Але мене втішало те,
що я власними руками гарно провела її в останню путь.
Упевнений, вона була б рада дізнатися,
що це зробили саме ви.
Згодна.
Саме тому я хочу,
щоб люди приходили сюди з відчуттям радості.
Місця поховання не мають бути такими скорботними й сумними.
Люди, які тут спочивають, колись були живі.
Усі вони — улюблені друзі та члени родини.
А що, як ми побудуємо «Притулок пам'яті» у вестибюлі?
Це буде схоже на невелику бібліотеку або кафе.
Наповнили б його речами, які любили покійні:
книгами й музикою.
Щоб людей, які відвідують близьких, оповили спогади.
Звичайно, їм буде сумно,
але я хочу, щоб їхні сльози чергувалися з теплими посмішками.
Мені подобається.
Як вам спала на думку така ідея?
Вибачте.
Мушу відповісти.
Алло.
Мьону, я зараз не можу говорити.
Де ти, чорт забирай? Церемонія нагородження вже починається!
Зараз буду.
Дизайн, що гармонує з навколишнім середовищем…
Ось-ось настане черга Синхьо йти на сцену.
Він сказав, що встигне?
Що ви робите?
Що ж, я співзасновник архітектурного бюро «Ательє Ін»,
тож отримаю нагороду замість нього.
Далі ми оголосимо переможця в категорії найкреативніших дизайнерів.
О ні.
Звання найкреативнішого за версією премії Magazine Awards 2024
-отримує… -Ні.
архітектор і співзасновник архітектурного бюро «Ательє Ін»
Чхве Синхьо.
-Скоро буду. -Чекайте, ні.
-Що? -Що?
-Гей, Мьону. -Синхьо!
-Я ж не спізнився? -Ні.
Погляньте, хто нарешті прийшов.
Зірка з'явилася саме вчасно.
З таким обличчям він справжня зірка.
ПРЕМІЯ MAGAZINE DESIGN ЗА КРЕАТИВНІСТЬ
Послухаймо промову пана Чхве Синхьо.
Дякую.
Я казала йому, щоб заздалегідь підготував промову.
Йому слід було затриматися,
щоб камери зафіксували його вроду.
Гей! Наша назва! Ти забув згадати нашу назву!
Я з архітектурного бюро «Ательє Ін».
Ваші оплески, будь ласка.
Еге-гей!
Кричати «еге-гей» на вершині гори так старомодно.
Кого хвилює, що це старомодно?
Я поважаю гору.
На тебе напишуть скаргу в поліцію.
Хто на мене донесе? Ти?
Ці двоє досі сперечаються.
Витрачають енергію на сварки й перемир'я.
Отож.
Гей.
У мене для вас дещо є.
-Що? -Що таке?
Запрошення на весілля Сокрю?
Ого, ви тільки погляньте.
Я не дала їх вам зразу,
бо хотіла зробити це в особливому місці.
Навіщо ти надрукувала запрошення, якщо весілля в США?
Бо так має бути.
Погляньте-но. Яка краса.
Ти, мабуть, дуже щаслива, що твоя донька виходить заміж.
Позбулася тягаря з плечей!
Саме так.
Коли вже я вижену з дому свою доньку-невдаху?
-Моим скоро когось знайде. -Знайде.
До речі, Синхьо з кимось зустрічається?
-Ні, він надто зайнятий. -Зрозуміло.
Це відмовка. Навіть зайняті люди знаходять час для побачення.
Сокрю вдалося знайти когось попри її зайнятість.
Я казала, що мій зять — юрист-міжнародник?
-Гей. -Це так мило.
Жінки шикуються в чергу за моїм сином.
Та невже?
Міністр і директор лікарні мого чоловіка
постійно благають мене познайомити їхніх доньок із ним.
Скажеш це, коли роздаватимеш запрошення на весілля сина.
Боже, ноги затерпли.
І перемогу здобуває На Місок.
До весілля залишився лише місяць.
Знаю.
Уже так скоро.
Еге-гей!
Пані, ми йдемо на посадку.
Підніміть, будь ласка, завісу й вирівняйте сидіння.
Даруйте.
Пані…
Вибачте.
Це я маю просити вибачення, бо налякала вас.
Мені просто наснилося, що мене б'ють.
Господи.
Це просто кошмар.
Або ж знамення.
Прилетіли.
ЕПІЗОД 1 ПОВЕРНЕННЯ
Де вона?
Якого…
Пе Сокрю!
Побачивши тебе, Моим, я усвідомила, що повернулася.
Жінко.
Знаєш, як я злякалася, коли ти сказала, що в аеропорту?
Навіть не встигла помитися!
Я бачу.
Так скучила за мною, що примчала із сажею на обличчі?
Боже.
Ти стала такою мерзотницею після всіх цих років у США.
Знаю.
Я відчула, що це вже занадто, коли ще не встигла сказати.
Усе-таки минуло багато років із нашої останньої зустрічі.
Не вдавай, що не рада мене бачити.
Обійми мене.
Ну ж бо.
Злодійка.
Вона вкрала мою валізу!
Якого біса…
Могла б попередити мене, що зачиняєш вікно.
Я мало не забилася.
Я вчу тебе завжди бути пильною.
Висуватися так — небезпечно.
Ти зараз нагадуєш мені, якусь медпрацівницю.
Бо так і є.
Отож.
Де ділася моя знайома, що стрибала з огорожі в накидці?
Мені вона подобалася.
Завдяки таким дітям я отримую зарплату.
Про що я тоді думала?
Ти була біля вогнища?
Так. Парамедики супроводжують пожежників до місця виклику.
Принаймні ніхто не загинув.
Це добре.
До речі,
чому ти така худа?
Готуєшся до весілля?
Даю прикурити, еге ж?
Цим підборіддям можна ранити.
Тільки не треба нічого прикурювати й нікого ранити.
Я втрачаю терпіння.
Вибач.
Телефонувала мамі?
Моя не казала, що ти повертаєшся.
Звісно.
Ще б пак. А Синхьо?
Він, мабуть, зайнятий.
Як він узагалі?
У нього все добре.
Ти забув згадати моє ім'я у своїй промові.
Я згадав.
Ні, ти згадав назву компанії, але не моє ім'я!
За кольором твого одягу бачу, що ти відвідав ще один цвинтар.
Так.
Узяв компас?
Ні.
Ага, я повірив. Мене не обдуриш.
Ти архітектор, а не майстер феншую!
Робота архітектора
передбачає вивчення культури й історичного контексту простору.
Чи ти не чув про феншуй могил,
традиційну практику?
Ти цілком маєш рацію.
Прибери камеру.
Я готова відвідати сотню цвинтарів, аби лише з тобою.
Якщо хочеш, мене поховають разом із тобою.
Ні, дякую.
Ну ж бо! Не соромся.
Я боюся. Схоже, це не жарт.
Так, я теж.
Гей, це Ро Юнсо!
Ти її знаєш?
Звідки ти її знаєш?
Ми ледве знайомі.
Ми зустрілися на церемонії запуску «Ублік».
Круто! Ходімо привітаємося з нею!
Мені пора йти. Маю справи.
Гей, куди це ти зібрався?
Це ж Ро Юнсо,
жінка-ідеал кожного юнака!
Не думай іти!
Для мене досконалість — не людина, а гарна структура.
-Ти знову туди їдеш? -Звісно.
Ні, я не відпущу тебе,
поки не допоможеш узяти в неї автограф і сфотографуватися!
Іди вже. Уперед!
-Гей! -Бувай.
Чекай.
Вітаю.
ПЕ СОКРЮ
«Тушковані сосиски Хинпу».
«Суп із кісток від Сансіна».
«Свинячі рулетики бабусі Квон».
Ти забула корейську мову?
Навіщо читати вивіски?
Вивіски ресторанів привертають мою увагу.
Допетрала.
Схоже, я голодна.
Авжеж.
Уже давно пора обідати.
Усе має такий привабливий вигляд.
«Родинне смажене курча».
Звучить не дуже апетитно.
Не будь жадібною — вибери одне місце.
Одне?
Тоді…
Смачного.
-Дякую. -Дякую.
Гей.
Закладаюся, що кров корейців червоніша, ніж в інших,
через пасту чилі.
Оце так наукова теорія в тебе.
Я думала, ми поїдемо в кафе твоєї родини.
У старших класах ми часто сюди приходили.
Гаразд, нумо їсти ці рисові коржики й згадувати старі добрі часи.
Чекай.
Нам варто замовити ще й кров'янку.
Приготуйся.
До бою.
Нумо їсти!
Смачно.
Дуже смачно.
Але пікантно.
Навіть дуже.
Чому вони такі гострі?
Боже, схоже, я відвикла від гострого.
Випий води. З тобою все гаразд?
Гадаю, твоя кров уже не така червона, як раніше.
Ти втрачаєш свою корейську ідентичність.
-Занадто гострі. -Гаразд, я знаю, що робити.
Спочатку промиємо їх у воді.
-Що ти робиш? -Відкрий рота.
Усе гаразд.
Припини. Це вже принизливо.
Це нормально.
-Ховайся! -Що?
-Привіт. -Вітаю, що бажаєте?
Одну порцію токпоккі, картоплю фрі
та кров'янку з великою кількістю субпродуктів.
-Гаразд. -Це Тончін.
-Точно. -Апетитний вигляд.
Що це з ними двома?
Їм погано?
Ваше замовлення готове.
Дякую.
Платіжний термінал тут.
Гаразд.
Дякую.
-До побачення. -Смачного.
Виглядає чудово.
-Пане! -Що в пакеті?
Відпустіть вухо, будь ласка.
-Відкрий. -Гаразд.
У цих токпоккі 500 калорій.
А ще тут кров'янка, роли з водоростей і смажені кальмари?
Усього 1 350 калорій.
Звідки ви знаєте?
Слухай уважно. Ось тобі вправи на сьогодні.
Сто підтягувань, сто відтискань,
по 200 випадів і берпі.
Потім 500 присідань. Ясно?
Це так несправедливо. Я їх ще навіть не з'їв!
Ти вже з'їв їх подумки.
Не хочеш сертифікат тренера?
Як щодо майбутнього конкурсу?
Сам факт того, що ти думав з'їсти все це,
уже є злочином. Затямив?
Віддай.
Ну ж бо. Відпусти.
Конфіскую ця задля твого ж блага.
Але ж у субпродуктах є білок.
Маєш бути в спортзалі за п'ять хвилин. Уперед!
От бовдур.
-Я ж казав, що в кальмарах більше білка. -Він пішов?
Смакота, пані.
-Гарного дня. -Навзаєм.
-Він пішов? -Так.
Він мав би їсти в татовій їдальні, а не тут.
Гей.
Зорі лічить, а під носом не бачить.
То що це було?
Чому ти ховалася від брата?
Ти не зрозумієш, оскільки в тебе лише сестри.
Ось що значить мати брата.
Твоя сім'я не знає, що ти повернулася?
Сюрприз.
Розумієш,
я давно не була вдома.
Тож подумала, що буде краще зробити їм несподіванку,
ніж просто зайти через двері.
Гаразд.
Ти здуріла. Влаштувала цілу виставу…
«Цілу виставу»?
А це цікава ідея.
Ну ж бо! Ходімо.
Прикрасьмо будинок, поки наші мами не повернулися.
Чекай, Моим…
-Що? -Пообіцяй мені дещо.
Будь зі мною до кінця дня, хай там що.
Тобто?
Навіть якщо Пекту вибухне чи Хан вийде з берегів,
настане кінець світу чи повернуться динозаври!
Чекай.
-Я маю на увазі… -Алло?
Слухаю, капітане?
Що зробив Чекьон?
Просто зараз?
-Гаразд. Буду миттю. -Ти кудись їдеш?
-Що робиш? -Мені треба йти. Невідкладна ситуація.
У мене теж.
Ти мені знадобишся пізніше!
Тоді зателефонуй 911! Бувай!
Гей, стривай! Я серйозно!
Чон Моим!
Гей!
Бувай.
Але…
От зрадниця.
Раніше тут була сауна.
НАРІЖНИЙ КАМІНЬ
ЦЮ БУДІВЛЮ ЗВЕДЕНО ЗА КОШТ УРЯДУ ДЛЯ МЕШКАНЦІВ ХЬОРИН-ТОНА
НА ЗГАДКУ ПРО ПРОВЕДЕННЯ ОЛІМПІЙСЬКИХ ІГОР
САУНА ХЬОРИНА
Ні!
Ти мусиш сьогодні помитися.
Бачиш? Така брудна, що й не скажеш, що ти людське дитинча.
Ну, я твоє брудне дитинча!
Ти ж не робиш це навмисно?
Ні! Я не хочу митися!
Ну ж бо!
Я не хочу йти туди
з Пе Сокрю.
Усе гаразд, Сонхьо.
САУНА ХЬОРИНА
-Ну ж бо. -Ні!
САУНА ВІДЧИНЕНА
ЖІНОЧА БАНЯ
Наші матері були такі жорстокі.
Як вони могли змусити нас митися разом?
Це було порушенням наших прав.
Раніше я ненавиділа ходити в сауну,
але шкода, що її вже нема.
Що це за місце?
Ніякої вивіски.
Входу теж нема.
Хто ви?
Пе Сокрю?
Чхвесин?
Що ти тут робиш?
Це я мала запитати.
Що з тобою?
Не твоя справа.
Ти зайшла на мою територію.
Не сміши мене. Це твоя територія?
Що, справді?
Так, іди геть.
-Я займаюся танцями. -Твій вік дається взнаки.
Якого біса?
-Що ти робиш? -Не можу зараз говорити.
Просто допоможи, гаразд?
Про що це ти?
Допоможи мені лише раз.
Просто вдай, що я непотрібна коробка, гаразд?
Нікому не кажи, що бачив мене.
Зрозумів?
Як скажеш. Забирайся звідси.
-Геть, кажу. -Я не вірю тобі.
Хочете доведу?
-Погляньте на неї. -Гей.
Гей, годі тобі!
-Досить уже! -Боже, яка ганьба.
Раз, два.
Що посеред дороги робить ця валіза?
-Синхьо. -Мамо.
Обійми мене.
Боже.
-Давно не бачилися, Синхьо. -Ти приїхав.
-Гарненький, як завжди. -Ще б пак.
Я Інсок. Пам'ятаєш мене?
Авжеж. Як поживаєте?
Оце так!
-Вітаю. -Що ви тут робите?
-Привіт. -Вітаю.
-Чому ти не на обіді? -Що?
Куди тікаєш?
З якого це дива я тікаю?
Хіба так можна розмовляти з коханим чоловіком?
Спробуєш ще раз?
Я просто ходив на ринок.
Гей, Синхьо! Ось, тримай.
-Дякую. -Радий зустрічі.
Спасибі.
Треба було попередити, що ти їдеш додому.
Я приїхав отримати деякі меблі.
-Вибач, що не попередив. -Ясно.
Я все розумію.
Наступного тижня відкриття. У тебе купа справ.
Я запросила багато гостей на цю подію.
-Щодо цього… -Хочеш сказати, що ця будівля —
твій новий офіс?
-Так. -Круто, Синхьо.
-Дякую. -Синхьо.
-Це твоя валіза? -Що? Ні.
-Справді? -Вона тут так і стояла?
-Треба віднести її в поліцію. -Авжеж.
-Так і зробімо. -Дай гляну.
Тут щось написано.
Англійською.
Чекайте. Вона моя.
Жодних сумнівів.
У нас із Синхьо схожий смак.
-Це очевидно. -Рожевий — чоловічий колір.
-Так. -Не залишай її отак.
А якщо загубиш? Тримай.
Я сама.
Синхьо.
Ти з'їв боби, які я тобі передала?
-Усе з'їв? -Власне, ще ні.
Я був надто зайнятий, щоб їсти вдома.
Тобі слід краще харчуватися!
Хочеш, щоб я прийшла й перевірила холодильник?
Вибачте. Прийміть це яблуко на знак вдячності.
Яблуко?
Відсьогодні їстиму лише боби.
Нащо ти стережеш цю коробку? Що в ній?
Не знаю.
А що, як там людина?
Ховаєш щось цінне?
Аж ніяк.
Нічого цінного тут немає.
Її треба викинути.
Справді? Тоді ми викинемо її.
-Любий. -Так, я візьму.
Таку коробку можна продати.
Чекайте.
Я тут подумав: складатиму в неї сміття.
А вже опісля викину.
Можливо, вона мені таки знадобиться.
-Справді? -Гаразд.
Повідом, коли надумаєш її викинути.
Гаразд.
Синхьо.
Не забувай про боби.
Гаразд, пані.
Краще навчися готувати їх.
Ходімо.
-Бувай! -До побачення!
-До зустрічі. -Гарного дня!
Синхьо, я теж уже піду.
Гаразд. Бувай.
-До зустрічі. -Так.
Бувай.
Вони пішли?
Я вилізаю.
Випусти мене.
Чому ти ховаєшся від мами?
Випусти мене! Тут душно!
Дуже дивно.
Я думав, що ти в США.
Що сталося?
Є й інші способи вибратися.
Боже.
Ти порвала коробку?
Можу й тебе розірвати.
Тітко Місок!
Жартую.
Я тебе прикінчу!
Оце так говорять зі своїм рятівником?
Це твій новий офіс?
Відстій, звісно.
-Але прибутковий. -Байдуже.
Може, урятуєш мене ще раз?
Що?
Мені потрібно в туалет.
Не міть тут свою територію.
Тобі туди не можна!
Господи.
Прямо й наліво. Це головний вхід.
До побачення.
Тут не так уже й погано.
Іди позначеним маршрутом.
Гей, а це що?
Жорна?
Каміння для доріжки.
Забери від них свої брудні руки!
Ти це навмисно робиш?
Тут поганий феншуй?
Чи це ти приносиш мені невдачу?
Знаєш, а ти злий. Тобі казали?
А ти поводишся, як дитина.
Мені це зовсім не подобається.
Принаймні в дитинстві ти був милим.
Ти не була милою навіть у дитинстві.
Ти малий…
От бачиш.
Відразу починаєш кидатися з кулаками.
Кажу ж: у тобі більше від звіра, ніж від людини.
Твій наречений святий, певно.
Що?
Тітка Місок передала запрошення.
Запропонувала купити квиток на літак,
але, гадаю, я буду надто зайнятий.
Вітаю тебе із заручинами.
Дякую.
До речі, де твій офіс?
Хіба ти не збиралася йти?
Він там, еге ж?
Благаю, іди вже!
Просто залиш мене, будь ласка. Куди ти йдеш?
Агов! Геть звідти.
Куди ти пішла?
У тебе величезний офіс.
Не хочеш піти додому?
Стеля вражає.
Отже, у тебе є очі.
Надихався дизайном стелі гробниці Когурьо.
Ти про гробницю з двома колонами, гробницю танцюристів?
Саме так.
Найпоширеніший тип тієї епохи —
стеля з трикутниками в кожному куті.
Зроблена за принципом
«небо кругле, а земля квадратна».
Отже,
ти оформив свій офіс у стилі гробниці. Ну й дивак.
Що? Дивак?
Байдуже.
Звісно, така дикунка, як ти, не зрозуміє мого мистецтва,
яке переосмислює вічну мудрість наших предків
з урахуванням сучасних реалій…
Заради бога.
З тобою все гаразд?
А ти як думаєш?
Не віриться, що ти вибралася сама.
Я дуже люблю життя.
А що це впало?
Ця штука важка!
А ти думала, вона буде легка, як пір'їнка?
Забився?
Дай гляну.
Що ти робиш?
А в тебе очі на потилиці?
Якщо ні, не рухайся.
Я знав, що так буде.
Коли ти поруч, мені завжди боляче.
Мовчи й не рухайся.
З тобою все гаразд. Турбуватися нема про що.
Але може лишитися синець…
Що ти щойно сказав? Повтори!
Досить!
Не треба!
Відпусти мене!
У тебе досі цей шрам.
Хіба я тобі не казав?
Моє тіло в синцях і побоях від усього, через що ти змусила мене пройти.
Ти перебільшуєш.
Я не чекаю від тебе вибачень.
Я просто хочу, щоб ти пішла. Будь ласка.
Я теж не хотіла проводити з тобою свій перший день після повернення.
-Але сталося дещо негадане… -Гей, Сокрю.
Мені байдуже, що ти зробила чи не зробила.
Гаразд.
Вибач, що завдала тобі клопоту.
Одне я знаю напевне.
Зволікати з Місок тобі не користь.
Що довше зволікатимеш, то гірше буде.
Те, що можна вирішити за 30 хвилин,
обернеться мовчанкою на цілу добу.
Тож годі відкладати — просто поклади цьому край.
Ти так дратуєш, коли маєш рацію.
Ти така жалюгідна, коли потрапляєш у халепу.
Ось так.
Дозволь ударити тебе раз.
Здається,
вона коштувала 17 мільйонів вон.
Не 1 700 вон?
Мені її подарував знайомий дизайнер.
Якщо вона пошкоджена, я вимагатиму відшкодування…
Дай гляну.
Вона ціла. Усе гаразд.
Який дорогий шмат металу.
Поглянь. Я натерла його, щоб краще блищав.
Бачиш, як гарно?
Нічого страшного, правда?
Як нова.
Я просто обережно поставлю її на місце.
Не хвилюйся.
Ось, готово! Має ще кращий вигляд, ніж раніше.
-Іди вже. -Вона прекрасна.
911 БЕЗПЕКОВИЙ ЦЕНТР ХЬОРИНА
Привіт.
І чому ти подзвонив мені в мій вихідний?
Я навіть не у твоїй зміні.
У мене не було вибору.
Новачка почало сильно нудити.
Я ж казала, що капітану Сону слід їздити повільніше.
Ти єдина, хто витримує поїздку з ним у машині.
Хто б міг подумати,
що хороший парамедик — це той, кого не нудить?
Я пішла.
Швидка допомога.
911 ШВИДКА ДОПОМОГА
Пане.
Я лікарка.
З вами все гаразд?
Ви мене чуєте?
Що? Хто викликав 911?
Хто?
Господи.
Нам повідомили, що ви знепритомніли з розсіченим лобом.
Ми відвеземо вас до лікарні.
Як ви поранилися?
Я просто впав зі стільця.
Усе гаразд. Мені не потрібен лікар.
Потрібен.
Забій, може, і легкий,
але не слід виключати струс мозку.
Вас потрібно обстежити.
Зникни.
Кажу тобі: відвали.
Боже, я голодний. Коли приїде моя мама?
-Чорт забирай. -Пане.
Пане.
У вас діабет?
Вам не варто було стільки пити.
Я ж сказав тобі зникнути.
Обережно.
Облиште, капітанко Чон. Просто викличмо поліцію.
-Я перевірю рівень цукру в крові. -Чому ви…
Я не дозволю.
Я не поїду до лікарні!
Годі мені набридати. Забирайся геть!
Не кричіть на мене.
Бачите камеру на мені?
Доведеться вас сфотографувати, якщо так поводитиметеся.
Я сказав тобі забиратися геть і припинити мені докучати.
Нащо мене фотографувати?
За кого ти себе маєш?
Відійди, Моим.
Пане.
Поставте пляшку, будь ласка.
А ти хто такий, чорт забирай?
Цивільна особа.
Будь ласка, не втручайтеся.
Ми розберемося самі.
Я хотів допомогти, бо, схоже, ситуація небезпечна.
Чому? Бо я жінка?
Ні.
Бо в мене червоний пояс із тхеквондо.
-Що? -Вибачте, пане!
Зачекайте!
Та що з ним таке?
Якого…
У мене чорний пояс.
Займіться ним, будь ласка.
Пане, з вами все гаразд?
Боже!
Що?
Я лише візьму кров на аналіз.
Ну, добре.
Буде щипати.
-Гаразд. -Дайте руку.
Навіщо ви так напилися?
Стільки шуму. Не підходь близько до мене.
Це ти мене переслідуєш.
Думаєш, я за тобою йду?
Ти, мабуть, забула,
але наші батьки живуть зовсім поруч.
Я просто йшов додому.
То йди іншою дорогою. Ну ж бо.
Цією найшвидше.
Не можу повірити.
Захотіла смаженого курчати?
«РОДИННЕ СМАЖЕНЕ КУРЧА»
Мені тебе шкода. Їй-богу.
Як думаєш, я можу позичити цей шолом?
Що скажеш? Він не був би проти?
Що?
Треба щось, щоб захистися від мами.
Вона мені диню розіб'є.
Могла б вибрати нормальне слово, як-от «голова» чи навіть «череп».
Поблизу нема магазинів шоломів, чи не так?
Ця навіжена, схоже, не жартує.
Що ти придумала?
Що ти робиш посеред вулиці?
Потримай.
Гей.
Ти зводиш мене з глузду.
Мабуть, я тебе недооцінив.
Ти божевільна.
Ти схожа на рибу-кулю.
Цілком природно, що стикнувшись із небезпекою,
тіло роздувається.
Ну ж бо, удар мене.
Що ти сказала?
Стукни мене. Треба перевірити, чи достатньо я захищена.
Чому ти не купила бронежилет у США?
Треба було.
Повернутися й купити?
З огляду на час і витратити, тобі краще
покласти цьому край якнайшвидше.
Гей, хочеш провести зі мною ніч?
Що ти, у біса, верзеш?
Залишся зі мною.
Годі клеїти дурня.
Я не прошу багато. Просто будь поруч, добре?
Іди геть! Ти мене лякаєш.
Це мені страшно.
Я все зіпсувала, Синхі.
Я приїхала додому, щоб розповісти все мамі,
але тепер боюся поглянути їй в очі.
Що таке? Що ти накоїла?
Я мушу знати, що сталося,
якщо ти хочеш, щоб я тобі допоміг.
Власне…
Річ у тім…
Я…
все скасувала.
Що?
Кажу…
Я не виходжу заміж.
Можеш голосніше?
Я сказала, що розірвала заручини!
Тітка Місок.
Двічі цей трюк не пройде.
Що ти щойно сказала?
Сокрю.
Що ти сказала? Повтори.
Мамо…
Я, мабуть, не розчула. Так?
Так.
Мамо!
-Боже. -Як ти?
Ти, певно, здивована бачити мене без попередження.
Ти, як завжди, прекрасна.
Насправді я трохи спантеличена через джетлаг, розумієш?
Я повернулася до Кореї, бо…
Так?
Щоб
сказати тобі, що скасувала заручини.
О боже!
-Тату! -Кинсіку!
Тату!
Геть із дороги.
Він, мабуть, шокований.
Господи!
З тобою все гаразд, Кинсіку?
Мені приснився кошмар.
-Наче Сокрю сказала… -Тату, ти в нормі?
Сокрю!
Це був не сон?
Ні, звісно, що сон! Просто поганий сон!
Сокрю.
Що ти сказала? Що ти зробила?
Я розірвала свої заручини.
Усе скасувала.
У США вже всі знають.
Ти з'їхала з глузду.
Геть здуріла.
Зі мною все гаразд.
Як ти можеш називати власну доньку божевільною?
Бо це правда!
Тільки ненормальна втнула б таке за місяць до весілля!
Іди сюди.
Тітко Місок!
Будь ласка, використовуйте слова.
-Без насильства. -Так, мамо. Вислухай мене.
У США є приказка.
«Існує три типи людей, які беруть шлюб:
тупий, бідний і мазохіст».
Як ти… Іди сюди.
Зачекай, є ще дещо.
Я ще не все сказала.
Є ще одна приказка:
«Шлюб покидає забаву ще до її початку».
Ти здуріла?
Що ж сталося?
Коли ми востаннє розмовляли,
-ти була така щаслива! -Припини.
Тільки не кажи, що мій зять…
Ні, він більше не мій зять.
Той придурок Сон Хьончун усе скасував?
От падлюка!
Любий, негайно купи нам два квитки на літак.
-Гаразд. -Я порву його на шматки!
Він не винен.
То в тебе немає гордості?
Ти справді його захищаєш?
Він не винен. Це я.
Безглуздя якесь.
Що взагалі могло…
Невже ти…
його зрадила?
Господи.
Оце так.
Обережно.
А тепер
глибоко вдихніть.
Бо почнеться гіпервентиляція.
Мені потрібен реаніматор.
Божевільне дівчисько!
Повірити не можу!
-Навіть я ніколи не зраджувала… -Місок!
…цьому жалюгідному чоловіку!
Як ти наважилася на таке безумство?
З мене досить! Тобі кінець!
-Тітко Місок! -Не говори так до мене.
Хочеш, щоб я стала непокірною і померла раніше за батьків?
-Гей. -А тепер?
Наче ти зараз покірна!
-Місок! Годі! -Тітко! Стривайте!
-Поговорімо, як цивілізовані люди. -Правильно!
Будьмо цивілізовані. Ти занадто агресивна.
Я вже доросла.
Ти більше не можеш мене так виховувати!
Не схоже це на вчинки дорослої!
Іди сюди, негіднице!
-Тітко Місок! -Що ти робиш?
Припиніть бити мене! ЇЇ бийте!
Отак!
Чому ти б'єш мого сина?
Він віддувається за твою доньку!
Він такий жорстокий і безжалісний.
Він справді змусив мене відтискатися.
-Іди сюди, негіднице! -Гей!
Що це за галас?
-Краще йди. -Хтось б'ється?
Чому ти звеш мене негідницею, а не на ім'я, яке сама мені дала?
У цьому проблема?
То, може, називати тебе нікчемою?
-Краще негідницею, гадаю. -Гей, ти…
Смієшся з мене?
Тітонько Місок! Стій!
Не бийте мене туди!
Гей!
Ти хочеш каструвати мого сина?
З мене досить.
Відпусти мене! Припиніть!
-Кохана. -Геть із дороги!
Не роби цього.
Дядьку Кинсіку.
Кохана, благаю!
Годі її бити, гаразд?
Ти ще навіть не чула версію Сокрю.
Вона б не вчинила так без причини!
Тату.
Ох, донечко.
Усе добре.
Вона ж буквально виховала себе без нашої допомоги!
Певно, у неї була причина так учинити.
Гаразд, скажи мені.
Я слухаю.
Ти перестанеш мене бити, якщо я скажу?
Згода.
Ти справді вислухаєш мене?
Так.
Я вислухаю.
Упевнена?
-Обіцяю. -Вона пообіцяла.
Мамо.
А ще я звільнилася.
Тепер я безробітна.
Не може бути.
То ти… що?
-Тату! -Кинсіку!
З ним усе гаразд?
Тончіне!
-Що таке? -Я просто…
Ти ж мала…
Безнадійна негідниця!
Ти ще й звільнилася
на додачу до всього?
Ти збожеволіла!
-Господи, Місок! -Іди сюди!
Сокрю!
-Ти обіцяла вислухати мене! -Ти б'єш Синхьо!
-Ти б'єш мого сина! -Це якийсь абсурд!
-Ти так старалася всього досягти! -Досить!
-Мала хорошу роботу! -Годі!
-Чому ти звільнилася? -Гей!
-Мала негідниця! -Досить.
-Повірити не можу… -Боляче!
Ти втратила розум?
-Нам треба тікати! -Ану стійте!
-Гей! -Я не закінчила!
Навіщо ти потягла мене?
У мене нема причин тікати!
Я врятувала тебе від смерті.
Через тебе мене побили пучком порею!
І що тепер?
Уяви собі, що це гра у квача.
-Ану стійте! -Нам кінець, якщо нас спіймають.
Гей!
Рахую до десяти!
Раз, два, три, чотири,
п'ять, шість, сім, вісім,
Дев'ять, десять!
Якщо спіймають, нам кінець. Зрозумів?
Гей, ану вернись!
Стій на місці, Пек Сокрю!
Гей!
Мала негіднице. Ану повернися!
Агей!
Вона ж не прибіжить за нами сюди?
Ми вже давно її позбулися.
Тоді чому ти мені не сказав? Ми могли давно зупинитися.
Навіщо ми сюди прибігли?
Я так стомилася!
Не відштовхуй мене.
Ти перша схопила мене за руку.
Гей.
Купи мені чогось випити.
Ти з глузду з'їхала?
Магазин там, унизу!
Я так хочу пити, що мене зараз знудить.
Ковтай слину.
Безсердечний виродок.
Я втомилася.
Треба більше тренуватися, якщо втомилася від такого.
Спробуй посидіти за комп'ютером десять років —
тоді побачиш, чи будеш ти у формі.
Це лише відмовка. Ти могла б займатися більше.
Так спекотно.
Чому немає вітру?
Підійди на секунду.
Що ще? Що ти робиш?
Стій тут.
Знову хочеш використати мене як живий щит?
Цього разу ти моя роздягальня.
Прикрий, поки я зніматиму це.
Чому ти так зі мною?
Господи.
Скільки на тобі одягу? Ти матрьошка абощо?
Що це?
Російська іграшка з ляльками всередині ляльок.
Кажеш, я схожа на ляльку?
Більше на дурненьку.
Я тебе вб'ю.
Годі скидати шкіру.
Я пробачаю тобі сьогодні стільки всього.
Можна розвернутися?
Гей, я розвертаюся.
Чому ти не відповіла?
Треба було тебе послухати.
Тепер мама цілий день не розмовлятиме зі мною.
Думаю, два дні.
От лайно.
Не слід було казати таке мамі.
Я скучила за нею.
Не слід було брехати.
Навіщо ти сказала їй, що зрадила?
Ти не віриш,
що я зрадила?
Чому?
Можливо, я приваблива фатальна жінка.
-Ти? -Гей!
Не варто судити про книгу за обкладинкою.
Правда в тім, що…
Я приховую дещо важливе.
Тоді продовжуй приховувати.
Ти мене дратуєш.
Гаразд, мені байдуже.
Ти все одно нізащо не вгадаєш.
Мене це не зачіпає. Мені цілком нормально.
Не схоже.
Ти ухвалила одразу два важливі життєві рішення.
Тільки лялька не відчула б нічого.
То ти справді вважаєш мене лялькою?
Хіба що сатанинською.
Заткнися.
Мені просто…
здалося, що моє життя занадто бурхливе.
Ти знаєш, як багато я працювала.
Навчалася в Кореї,
одразу після цього переїхала до США —
і мусила там адаптуватися.
Потім я знайшла роботу
й заручилася.
Постійно щось відбувалося.
Мій процесор перегрівся.
Екран став порожнім,
а клавіші більше не працюють.
Не було іншого вибору,
крім як перезавантажитися.
Це стало приводом для звільнення з роботи й розірвання заручин.
Хоробрий вчинок.
Так.
Тому я мусила повернутися, поки мужність не вичерпалася,
а рішучість не перетворилася на ніщо.
Вибачте. Ви не могли б нас сфотографувати?
-Авжеж. -Дякую.
Ось там.
-Рахую до трьох. -Гаразд.
Раз, два, три.
І ще горизонтально.
Гаразд.
Раз, два, три.
-Тримайте. -Дякую.
Спасибі.
Вас теж сфотографувати?
-Ні. -Ні, дякую.
Як за командою.
Ви справді одне ціле.
Мабуть, ви вже довго зустрічаєтеся.
-Ні, ми не… -Ні.
То звідки ви знаєте одне одного?
Це син маминої подруги.
Це донька маминої подруги.
-Ну, до побачення. -Дякую.
Це Тончін.
Гей, стривай!
Алло?
Мама хоче, щоб Сокрю йшла додому. Каже, що більше не буде її бити.
У неї немає сил.
Невже? Гаразд.
Що він сказав?
Твоя мама заспокоїлася
й просить прийти додому.
-Брешеш. -Аж ніяк.
Вона вже не гнівається
й хоче все спокійно обговорити.
А я кажу, що не вірю їй.
Ти бачив, як вона порушила обіцянку вислухати мене.
Вона знову мене відлупцює.
Та ні. У неї хворі плечі й зап'ястя.
Досі вона мала доволі здоровий вигляд.
Можу піти з тобою, якщо хочеш.
Чого це ти раптом такий добрий?
Просто тітка Місок мене любить більше, ніж тебе.
Аж бісить, що ти маєш рацію.
Чекай!
Господи.
Ти сьогодні молодець.
Можеш передати це пацієнту,
якого ми привезли?
Дякую. До завтра.
Перепрошую.
Вітаю.
Як ваша рука?
Усе гаразд.
Вибачте.
Мені не слід було втручатися.
Нічого страшного.
Ви були дещо нерозважливі, але я маю слабкість до доброти.
Ну, бувайте.
-Вибачте. -Що тепер?
Можна дізнатися ваше ім'я?
Я працюю лікаркою вже шість років.
Усі, хто запитували ім'я та номер телефону, щоб подякувати,
так і не зв'язалися зі мною.
А я зв'яжуся.
Проте я вам не скажу.
-Бувайте! -Чекайте!
УНІВЕРСИТЕТСЬКИЙ МЕДЦЕНТР «ЧЕСИН»
Тримайте.
Що це?
Лікарка, яка вас привезла, просила передати вам це.
Цукерки з глюкозою.
Коли паморочиться в очах, піднімає цукор у крові.
І більше не пийте.
Якщо потрібна допомога, негайно телефонуйте 911.
ЩОДЕННА ГАЗЕТА «ЧИНУ»
А я маю слабкість…
до зворушливих історій.
Секундочку.
Дай мені хвилинку.
Я ще не готова.
І не будеш.
Гей, чекай!
Хто це?
Це я, тітко Місок. Я привів Сокрю.
Гаразд. Заходьте.
Бачиш?
Іди першим.
Здається, вона плаче.
Мамо.
Ти плачеш?
Вибач, мамо.
Не плач.
Іди сюди.
Треба довести справу до кінця.
Тікаймо!
Що ти робиш?
Я привів її вам,
тож робіть із нею, що хочете.
Гей! Як ти… Відчини!
Відчини!
Ну ж бо, відчини двері.
Я мала здогадатися, що ти мене зрадиш! Завтра тобі кінець!
Завтра?
Думаєш, ти доживеш до завтра?
Мамо.
Вислухай мене.
-Заходь. -Злитися шкідливо для здоров'я.
Гаразд! Мамо!
-Іди сюди. -Мамо!
Просто скажи мені прямо! Що сталося?
Розкажи!
Це правда, що ти не говориш корейською?
Бо він народився за кордоном.
Тоді скажи щось іноземною мовою.
Ну ж бо!
Схоже, він нічого не може.
Ти тупий?
Гей!
Це Пе Сокрю.
Вона тебе вб'є, якщо глузуватимеш із цього ідіота.
Що ти щойно сказав?
Повтори-но.
Я вб'ю тебе, якщо ще раз потурбуєш мого малюка!
Тепер, коли вона повернулася, усе знову порине в хаос.
Ти вже била мене туди, мамо! Бий деінде!
Болить? Тоді ти знаєш, що я відчуваю!
Тобі ось-ось виповниться 60 років.
Хіба ти не мала стати поблажливішою?
Будь ласка, вислухай мене!
Боляче!
ПОВЕРНЕННЯ
ВЕРТАЙСЯ ДОДОМУ
КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Я буквально виростила Синхьо.
Не вірте їй. Кожне її слово — брехня.
Ця дівчина —
перша божевільна, яку я зустрів у своєму житті.
Не віриться, що цей малий став таким успішним чоловіком.
Я пишаюся тобою.
Сокрю.
Що ти тут робиш?
Не хочеш мене тут бачити?
Ти ніколи не хотіла цього.
Ось чому зайняла мою кімнату.
Я повернув час назад.
Я відтворив твоє ганебне минуле.
Переклад субтитрів: Наталія Боброва