КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
БАЖАЄШ СВИНЯЧОЇ ГРУДИНКИ?
Що я тут роблю?
А ти як думаєш? Чистиш гриль.
Ти не стараєшся.
Поглянь, скільки тут бруду.
Як я міг повірити цій божевільній,
яка сказала, що відвезе мене в чудове місце?
Це і є чудове місце.
І потренуєшся, і м'ясо понюхаєш.
Свинячі щічки на грилі, шийка
та грудинка.
От якби з них робили парфуми.
Ти оптимістка чи божевільна?
Божевільна оптимістка?
Ясно.
Стомилися?
Розумію.
Та ввечері роботи ще більше.
Успіхів!
Чекай, ти вже йдеш? Справді?
-Відпусти мене. -Нізащо.
Тільки через мій труп.
Відпусти мене негайно.
Ні, не можу! Я тебе не відпущу!
-Відпусти. -Ні.
Сьогодні ми з тобою в одному човні!
Не чіпляйся за штани!
Тоді не намагайся втекти.
Добре, тільки відпусти штани!
-Обіцяєш? -Так. Відпусти.
Господи.
Лише погляньте на неї. Не встигла заробити, а вже витрачає.
Ти завжди на мілині, бо купуєш усілякий непотріб.
Гей.
Поїдьмо кудись у вихідні.
Куди цього разу?
Готувати померлих до поховання?
За це багато платять.
-Чому я не подумала про це раніше? -Що?
Де знайти таку роботу?
-Не таку реакцію я очікував. -Ти геній!
Навіщо тобі гроші?
Щоб витрачати, звісно!
Що це?
Я мала рацію!
Я знала, що ти знайдеш її, якщо сховаю тут.
Це справжнє золото.
Нікому не віддавай.
Яка краса.
ЕПІЗОД 2 НЕНАВИСТЬ
До наступної новини.
Багатьом із вас наша історія виявиться цікавою.
Цього тижня відбудеться дивовижна космічна подія —
метеоритний дощ Ета-Аквариди.
Оскільки Місяць перебуває в спадній фазі,
його світло матиме мінімальний ефект на видимість зорепаду.
Однак пам'ятайте,
що через дощ видимість зорепаду може погіршитися.
Іди поїж.
-Якщо погода сприятлива… -Гаразд.
Може, мені варто…
розбудити Сокрю?
Чи хай краще поспить?
Привіт.
Доброго ранку.
Виспалася?
Спала, як немовля.
Що це?
Мамо, ти приготувала тушковане м'ясо кочуджан?
Пахне дуже по-домашньому.
Правда ж? Мамина печеня найсмачніша.
Тримай.
Де моя миска з рисом?
Мамо, ти не даси рису?
Кохана.
Мамо.
Зрозуміло. Вона вдає, що мене не існує.
Усе гаразд. Я візьму сама.
Так, гарна ідея.
Вона така худа! Маєш хоча б нагодувати…
Питаю тебе востаннє.
Ти вчора
не жартувала?
Скажи мені відверто.
Байдуже, як я до цього ставлюся,
але мені важко повірити, що ти зрадила. Ти не така.
Звідки тобі знати?
Можливо, я ще та спокусниця.
Ти мала…
Іноді ти поводишся неадекватно,
але я знаю, що ти не настільки дурна.
У тебе є межа, яку ти не перетнеш.
Так. Ти ходила в школу, навіть коли втекла з дому.
У твого рішення розірвати заручини й звільнитися з роботи
має бути причина.
Тож поділися нею.
Мені просто стало нудно.
Що?
Я надто довго працювала в одному місці.
Я просто більше не могла цього витримати.
А потім я подумала:
«Чи не набридне мені зрештою і мій шлюб?»
Тож я втекла від обох.
-Гей… -Ти знущаєшся?
І що ти плануєш робити?
Ти б не влаштувала такого переполоху, якби не мала плану, еге ж?
-Ні, звісно. -Авжеж, у неї є план!
-Остання буква твого типу особистості… -J.
Тож скажи мені, що ти збираєшся робити.
По-перше,
-я спатиму. -Що?
-Вона збирається спати. -Я вимкну будильник
і спатиму досхочу.
А ще я їстиму багато смачної корейської їжі.
Ти…
А тоді?
А тоді…
Просто хочу деякий час нічого не робити.
Такий у тебе план?
Так.
Хочу бути щасливою безробітною.
А ти не лізь!
-Ти серйозно? -Так.
Я цілком серйозно.
Ти не їстимеш.
У тебе немає на це права.
Ти мене не годуватимеш? Жорстоко.
Господи, ви так галасуєте.
-Розбудили мене. -Треба менше спати.
Ти що, печерна людина? Одягнися.
Це тіло треба показувати, а не приховувати.
Поснідай.
Хтось прийшов.
-Іди. Я твоя старша сестра. -Поглянь, хто там.
Хто там?
-Синхьо. -Так?
Упустіть його!
Моим теж тут.
-Я зворушена. -Одягнися, Тончіне.
-Отож. -Гаразд.
Накинь щось на себе.
Вітаю.
Як ви, тітко?
-Вітаємо. -Доброго ранку.
-Що це? -Доброго ранку.
Поглянь угору.
-Покажи язик. -Моим.
Температура й артеріальний тиск у нормі. Ще щось?
Хвилювалася, що я забила її до смерті?
Ви мало не зламали їй ногу, коли вона тікала.
Слід було доламати.
-Ходімо. -Виспалися?
А ти як думаєш?
Розумію.
Я приніс вам вашу улюблену теплу гарбузову кашу.
Ти єдиний, хто про мене дбає.
А мені, Синхьо? Я вчора знепритомнів.
Не стій без діла.
Ви ж не снідали?
Я ні.
Я так, але завжди можу з'їсти ще.
Це моє місце.
Який гостинний дім!
Де доньку морять голодом, щоб нагодувати гостей.
Їжте. Це ще не все.
Дайте мені свої миски.
-Рагу холодне. -Нічого страшного.
-Дякую. -Будь ласка.
-Ось так. Діліться. -Дякую.
Усе дуже смачно.
Треба поговорити.
Я прийшов поговорити з тіткою Місок.
Іди снідати, Тончіне!
Я не подаватиму двічі.
Я не їстиму.
Споживання вуглеводів — злочин, а натрію — покарання.
Мене вони не здатні спокусити.
Що за дурниці.
Дивись, ідіоте. Тофу, кімчі, приправлені овочі й м'ясо.
-Здоровіше бути не може. -Люба.
Дякую.
Ти маєш це знати, якщо хочеш бути тренером.
Не дратуй мене.
Ось чому ти постійно провалюєш атестаційний іспит.
Хто б казав, безробітна паразитко.
-Що ти сказав? -Знову почалося.
Ти назвав мене паразиткою?
Мені шкода, що я зачепив твої почуття, люба сестро.
Ти схопив мене за волосся, негіднику?
Відпусти.
Не дозволю. Спершу прибери руку з моєї голови, паразитко.
Відпусти, бо пожалкуєш!
Куди ти, мамо?
Ця негідниця вирвала мені волосся.
Куди вона, тату?
Скоро дізнаєшся.
П'ять,
чотири,
три,
два,
один.
Звук лунає з підвалу?
Так.
У нашому підвалі живе легендарна барабанниця.
Вона з'являється лише тоді, коли її гнів досягає піку.
Це ті барабани,
які ти купив, коли хотів стати музикантом?
Мама така талановита.
Вона вправна в усьому, де треба бити.
Ще б пак.
-Вона мастачка. -Так.
Чим не Рінго Старр?
Вона так само вправно б'є в барабани, як і людей.
Ну ж бо, скажи мені вже.
Що сталося?
Чому ти покинула роботу й розірвала заручини?
Ти сиплеш сіль на рану.
Хіба ти не повинна допомагати людям, замість того щоб робити їм боляче?
Ти мусиш розповісти мені, щоб я могла тобі допомогти.
Навіщо ти це зробила? Хто винен?
Хто, що, коли, де, чому і як?
Мама попросила розпитати?
Так. У підсобці.
Я забуду про це, оскільки ти відповіла чесно.
Це просто безглуздо.
Така перфекціоністка, як ти, не зробила б цього.
Перфекціоністка?
-Я? -Так.
З усіх моїх знайомих ти найсумлінніша.
Конкурентоспроможність, твердість, драйв,
досягнення, скрупульозність і наполегливість.
Як на мене, у тебе є все.
Невже? Ти мені занадто лестиш.
Це був не комплімент.
Ти одержима успіхом,
болісно реагуєш на критику
-і в тебе забагато амбіцій… -Гей!
Дуже влучно.
То чому ж така людина
кидає все й повертається сюди?
Усяке трапляється.
Звісно.
З кимось іншим — можливо.
Але не з тобою.
Годі тобі.
Скажи правду.
-Ну ж бо. -За п'ять хвилин дев'ята.
Скажи мені. Що?
Ти запізнюєшся.
-Продовжуй. -Чорт.
-Я з тобою не закінчила. -Бувай.
До зустрічі.
Якщо й далі байдикуватимеш,
то потрапиш у пекло для лінивих.
Мені байдуже. Зараз я в раю.
Якщо це і є рай, то я волію туди не потрапляти.
Як ти тут спиш?
Підійди на секунду, Синхьо.
-Навіщо? -Хочу дещо сказати.
Спочатку підведися.
Підійди на секунду!
-Не хочу. -Ну ж бо!
Це важливо! Поквапся!
Припини істерику, божевільна.
Що тепер?
Підійди ближче.
-Господи. -Гей.
Хочеш почути дещо цікаве?
Ти зрадник.
Як ти міг так підставити мене вчора?
Сьогодні тобі кінець.
Я зробив це заради тебе.
Заради мене?
Та невже?
Джордж Оруелл якось сказав:
«Найшвидший спосіб закінчити війну — це програти її».
Пе Сокрю якось сказала:
«Зрадника треба карати смертю».
Я задихаюся. Тітко Місок!
Що відбувається?
-Ось тобі, виродку. -Негідниця! Що ти робиш?
-Боляче. -Господи.
З тобою все гаразд, Синхьо?
-Тітко. -Ти божевільна!
Вона намагалася мене вбити.
Любий мій.
-Ти не постраждав? -Усе гаразд.
Ти так про нього дбаєш, ніби він твій син.
Якби ж то було так!
Справді? То, може, поміняєш мене на нього?
А це ідея. Тітонько Місок, можна мені бути вашим сином?
Я тільки за. А як же робота?
Мені вже пора йти.
Боляче.
Гей, підводься.
Не обов'язково мене штовхати.
Скажи спасибі, що я не забила тебе до смерті!
Мамо, ти жорстока зі мною.
Замовкни.
Іди віднеси ці рисові пиріжки в офіс Синхьо.
Хай він сам це робить!
-Пиріжки? -Так.
Я замовила тобі рисові пиріжки на пару.
Ти маєш пригостити ними сусідів.
Ви так про мене дбаєте! Дякую.
Як зворушливо.
Ти мене розчулюєш.
Підводься!
Він такий гарний.
Наюн!
Це правда, що клієнт із Пурьон-тона хоче замінити вікна?
Спочатку він хотів, щоб вони виходили на схід.
Але тепер хоче спостерігати за заходом.
Чому він постійно змінює свою думку?
Ми вже почали роботу!
Я попросив тебе навести лад на столі,
а ти натомість розкладаєш фотографії Синхьо.
-Мьону. -Привіт.
Що сказав клієнт із Пурьон-тона?
Він сказав…
О, це нова клієнтка?
-Вітаю! Ласкаво просимо. -Вітаю.
Що це?
Вибачте.
Вам доведеться трохи зачекати, поки Синхьо розмовляє.
Не турбуйтеся. Я просто принесла рисові пиріжки.
Ви принесли нам рисові пиріжки! Треба вас хоча б чаєм пригостити.
Їх придбала мама, а я лише принесла.
Стривайте, ви…
подруга дитинства, про яку він мені розповідав?
Так, це я. Ви мене знаєте?
Звісно, знаю! Дуже радий нарешті з вами познайомитися.
-До речі. Наступного вівторка -Так?
ми проводимо церемонію відкриття.
Не хочете прийти?
Залюбки.
Пригощайтеся.
Отже, ви давно знаєте Синхьо?
Здається, що ціле життя.
Будь ласка, розкажіть мені.
Я хочу знати все в хронологічному порядку.
-Що ж. -Не треба.
Це займе дуже багато часу.
Ви ж знаєте, що він народився у Франції?
Так.
Усе почалося в 1995 році.
Літнього дня,
коли мульча на дитячому майданчику була гаряча, як вугілля.
-Добридень. -Синхьо.
Якось я поверталася додому після прогулянки
й побачила хлопчика перед моїм будинком.
То був Синхьо.
-Познайомтеся. Добре? -Добре.
Привітайся, Синхьо.
Привіт. Як тебе звати?
Він був невисокого зросту й не знав корейської мови.
Постійно ховався за матір'ю.
Тоді мене осяяло.
Привітайся.
Я мушу допомогти цьому тендітному хлопчику.
Я ним опікуватимуся.
Ні про що не хвилюйся.
Тітка Хьосок залишала в нас Синхьо,
коли працювала в Міністерстві закордонних справ,
бо моя мама
-була нянею. -Вітаю.
Ти така милий.
-Вона чарівна. -Мала негідниця.
Тоді я почала за ним наглядати.
Хочеш бути королем чи принцом?
Ні, стривай.
Ти маєш бути принцесою.
Усе це твій замок.
Я залучала його до творчої гри.
Величезний, еге ж?
Хочеш пісяти, малий?
Я захищала його дитячу гідність і дбала про його гігієну.
Якщо з'їси це, виростеш вищим.
Це зміцнить твої зуби.
Заохочувала його до повноцінного здорового харчування.
Це корисно для організму.
Їж, малий.
Не ображайте його.
Ви ж не хочете проблем.
Так?
Я сприяла його соціальному розвитку в групі однолітків.
Так, я думаю, нам вистачить.
Уперед, малий.
Навіть допомогла йому вивчити економіку.
Я буквально виростила Синхьо.
Це ти так вважаєш.
Не приходь до мене на роботу й не пліткуй про мене.
Поскаржуся на тебе за оббріхування.
Який же ти невдячний козел.
Ти маєш мені дякувати, а не скаржитися на мене!
Вона має рацію.
Не вірте їй. Кожне її слово — брехня.
Вона компульсивна брехуха.
Дурниці. Її історія не викликає сумнівів.
Усе сходиться.
-Еге ж. -Так.
Але це неправда.
Ця дівчина —
перша божевільна, яку я зустрів у своєму житті.
Божевільна?
Синхьо, це Місок, моя стара подруга.
А це її дочка Сокрю.
Ви однолітки.
Привіт. Як тебе звати?
Ти брудна.
Я відчув це ще під час першої зустрічі.
-Привіт, Сокрю. -Привіт!
Вона була дуже агресивна.
Ти милий.
Це було нестерпно.
Гидота.
Хочеш бути королем чи принцом?
Ви обоє мене знаєте.
Мені потрібен простір.
Вона липка.
Але ця дівчина…
-Усе це твій замок. -…не давала мені спокою.
Він такий великий!
Вона порушила моє мирне усамітнення.
Хочеш пісяти, малий?
Геть!
-Домагалася мене. -Мамо! Він говорить корейською!
Я не міг мовчати.
-Ненавиджу боби. -Навчила мене корейської?
Ось.
Поїж бобів, Синхьо.
Вона давала мені те, що сама не хотіла.
Не люблю їх.
Не гарно перебирати їжею.
Їж, малий.
Хто буде квачем?
Цей малий.
Він буде.
-Один, два, три. -Малий — квач.
Тікаймо…
Вона казала всім бути чемними,
а сама завжди принижувала мене.
Уперед, малий.
А згодом вона почала обкрадати мене.
Я помщуся.
За мої кишенькові гроші
вона купувала шоколадки й морозиво,
які сама й з'їдала.
Це каже той, хто не міг самостійно сходити в туалет.
Це ти, мала збоченка, ходила зі мною в туалет.
Я намагалася тобі допомогти.
Ти не міг розстебнути штани
-й постійно мочився. -Господи.
Годі верзти цю маячню.
Я ж казав, що мені на штани бризнула вода.
На воду не схоже було.
О боже.
Неймовірно.
Я ніколи не помічала, щоб Синхьо поводився так по-дитячому.
Я теж. Але якщо вони навіть у туалет ходили разом,
можу сказати, що вони справді близькі.
Знаєте, я вже десять років читаю різні любовні романи —
-від фанфіків до фентезі. -Невже?
І є один сюжет, від якого я шаленію.
Про найкращого друга дитинства.
До чого ти хилиш?
Хай підшуковують англійський дитсадок.
Ти уявляєш, наскільки там дорого?
Однак дружина все одно хоче віддати наших двійнят до одного з них!
Гей, ти куди? Я ще не закінчив!
Юн Мьону слухає.
О, вітаю.
Даруйте?
-Ви чули? -Що?
Кажуть, донька власника «Рут Дайнер» зрадила нареченого,
тож заручини скасовано.
Звичайно, я чула. Усі вже знають!
-Так і знала. -Боже мій.
Хіба Місок не вихвалялася роботою своєї доньки в США?
Я чула, її звільнили. Це буде Місок уроком.
Неодмінно.
Місок, ти прийшла по продукти?
Так, виникло бажання взяти в руки ніж.
Шинкуватимеш щось?
Ще не вирішила. Можливо, овочі.
Або когось, кому не поталанить.
НЕРУХОМІСТЬ ХЬОРИНА
Привіт, Місок.
Гаразд, Хьосок. Добре.
Я подивлюся, що можу зробити. Гаразд.
Бувай.
Боже.
Що з твоїм обличчям?
Кляті пліткарі.
У них сьогодні свято.
Вони розпускали язики просто за моєю спиною!
Вони жахливі.
Цього б ніколи не сталося,
якби ти не лупцювала доньку привселюдно…
Я маю на увазі,
що тобі слід було робити це вдома.
Що сказала Хьосок?
Вона запросила сестер Хі на свято
з нагоди відкриття офісу Синхьо.
Йонхі, Сунхі, Чонхі й Мінхі?
-Так, їх. -Навіщо запрошувати тих пихатих дівчат?
Пам'ятаєш, як на зустрічі випускників Хьосок розповіла їм
про офіс Синхьо?
Хіба таке розповідають незнайомим людям?
«Як? Ви не знали?»
«Моя дочка працює на "Ґрейп"».
«А ще вона виходить заміж,
а весілля святкуватимемо в США».
«Мій зять — юрист-міжнародник».
Сьогодні спекотно, як у пеклі.
Крім того, я не настільки самовдоволена.
«Юрист-міжнародник. "Ґрейп"».
-«Юрист-міжнародник…». -Дратує.
-Досить! -Господи, заспокойся.
Заходи сонця в Кореї найкращі.
Готово.
Браво! Що це за крутий трюк?
Дурниці.
Навчилася за кордоном на курсах виживання.
Зрозуміло.
Де Синхьо?
Мене не цікавить цей виродок.
Синхьо, ти де?
Не запрошуй його!
Приїжджай до Сокрю, якщо вільний.
Що означає «навіщо»? Пообідай із нами.
Гаразд, бувай.
Він приїде?
Ні. Сказав, щоб поїли за нього.
Сокрю.
У тебе є щось випити?
Ні.
У нас удома є краще соджу.
Це мені потрібне для кафе.
Не можу дивитися на Сокрю.
Справді?
Я дуже радий, що вона повернулася.
Серйозно?
Тобі подобається бачити, як вона б'є байдики?
У мене кров закипає, коли про це думаю.
Мені теж це не подобається.
Моє серце розбите на шматки, як після стихійного лиха.
Тоді чому ти не поговориш із нею?
Закладаюся, вона щось від нас приховує.
Тобі вона зізнається.
Дай їй спокій. Що з тобою таке?
Як ти можеш бути такий байдужий? Ніби вона тобі чужа.
Але ж вона твоя донька!
Це вже занадто!
Дай сказати.
Ти такий безтурботний і спокійний,
а мені здається, що я в гирлі вулкану.
Ну от, знову мовчиш.
Уникаєш проблеми, як завжди.
Боюся дізнатися правду.
Здається, її заручини зірвалися,
бо я недостойний сім'ї нареченого.
Це круто.
-Мені добре вдається? -Так!
-Я молодчина? -Угу.
Я наче в цирку побувала.
Це було нелегко.
-Звісно. -Правда?
Ну ж бо, покажи мені ще раз!
Ви дуже галасуєте. Аж на вулиці чутно.
-Привіт. -Незваний гість завітав.
Ти все зіпсував.
Зникни!
Ти купив щось випити?
Ні, звісно.
Ти зовсім не вмієш розважатися.
Нам справді не завадило б пиво в такий чудовий весняний вечір.
-Піти купити? -Не зважай.
Я сходжу.
Дякую.
Чи краще взяти рисове вино до млинців із зеленою цибулею?
Мені пиво.
Замовкни.
У тебе немає інших справ?
-Починаєш сваритися? -Ні, я просто…
Я думала, ми й так посварилися.
Якщо ти й далі брехатимеш, то йди додому.
Навіщо ти прийшла?
Слідкуй за язиком.
Я принесла тобі пиріжки.
-Ти мав би подякувати. -Синхьо!
Тобто, пане Чхве. Нам треба поговорити.
Проєкт таунхаусів призупинено? Чому так раптово?
Через зростання цін на сировину й будівництво.
На невизначений термін.
Вони не заплатять нам за дизайн, поки будівництво не відновиться.
Що нам робити? Чим покривати витрати?
Ми отримаємо гонорар за молодіжний центр у Сончині.
Це буде наступного року. Через проблеми з бюджетом.
Фінансова криза.
Нових клієнтів у нас теж немає.
Щось сталося?
Ти дещо забула.
-Горить. -О ні.
Дідько. Підгоріло.
Я рада, що все гаразд.
Скуштуєш?
Хочеш, щоб я це з'їв?
Я приготую інший.
Відійди. Я зроблю сам.
Нізащо.
Ти щойно мене образив.
Не знав, що мене називають майстер-шефинею Пе?
Я навіть вела влог про корейську кухню.
Зрозуміло.
Ти мені не віриш?
Я тобі зараз покажу.
Скільки ти думаєш протриматися?
Минуло два дні,
але твої батьки й Моим досі цікавляться,
навіщо ти це зробила.
Вони не відстануть.
А ти?
Ти відстанеш?
Мені нецікаво.
Гей, мені байдуже.
Я тобі ніколи не скажу,
навіть якщо всі на світі знатимуть.
Гаразд.
Та краще
не тягни — зізнайся тітці Місок.
Вона твоя мама.
Що таке?
Ви з мамою змовилися?
Що?
-Гей -Ти малий щур.
Готуйся до другого раунду.
Відпусти мене, психопатко.
Ти мав бути напоготові.
Припини. Мені боляче.
-Чекай, я… -Ненормальна.
Я не жартую.
МІЙ ЗЯТЬ
Не відповідає.
Чому ховаєш телефон?
Кому ти дзвонила?
Схоже, вона мене не чує.
Невже ти оглохла?
Підеш завтра на церемонію відкриття офісу Чхвесина?
Авжеж.
Ти теж ідеш?
Мене запросили, тож…
Ні. Навіщо мені туди йти?
Минуло лише кілька днів, а мене вже нудить від нього.
Синхьо такий. Правда ж?
-Що ти робиш? -Що ти приховуєш?
Віддай негайно!
Мамо.
Ти йому дзвонила?
Так.
Що? Я щось не так зробила?
Мамо, я ж казала, що між нами все скінчено!
Ти мені не все розповіла,
тож я хотіла запитати його.
Що ти робиш? Припини!
Не дзвони йому більше.
Як ти…
Якого…
Вона видалила його номер? Боже мій.
Я повинен дати це інтерв'ю?
Воно не для реклами. Я знаю, ти не любиш це.
Випуск про соціальний проєкт.
Журналіст хоче розпитати нас про центр для літніх людей, який ми побудували.
Невже?
Що це ти читаєш?
Вивчаю прецеденти.
Вони повинні заплатити нам за розробку дизайну.
Я попитаю в людей
і зустрінуся з адвокатом.
Це допоможе?
У договорі не вказано, коли потрібно оплатити розробку дизайну.
Я повинен спробувати.
А ще мене непокоять борги.
Синхьо.
Чи не поспішили ми з будівництвом власного офісу?
Зачекай.
Здається, це журналіст.
Він кудись пішов.
Що…
Тут небезпечно, пані.
Треба все зібрати.
Як шкода.
Дозвольте. Зачекайте там.
Зачекайте тут, пані.
Вибачте.
Дякую.
Пане Чхве Синхьо?
Не барімося.
Так, справді.
Господи.
Колеса зношені, а вісь вигнута.
Я вирівняв її, та це ненадовго.
Куди ви їдете?
Я везу це на звалище.
І скільки ви за це отримаєте?
Колись давали щонайменше 130 вон за 1 кг,
а зараз менше ніж 100 вон.
Я змарнувала багато вашого часу.
Дякую за допомогу.
Ви впораєтеся самі?
Звісно. Я роблю це щодня.
Бережіть себе, пані.
Ходімо. Час починати інтерв'ю.
Хочете штовхати чи тягнути?
Я штовхатиму.
Ми вам допоможемо.
-Готові? -Так.
Де вони?
Не можу повірити.
Даруйте?
Хочете води? Я не запропонував вам.
Я не про це.
За стільки картону й паперу вона отримала всього 3 000 вон.
І не кажіть.
Двом чоловікам було важко.
Як вона щодня це робить?
Життя нелегке.
Ти тут більше не потрібна.
Сокрю завжди працює сама?
Вона думає, що здатна вирішити все самостійно?
Пихата егоїстка!
Типова кореянка. Трудівниця.
Вважає, що все навколо — змагання,
і ніколи не відпочиває.
Будь ласка, залиште повідомлення після сигналу.
Хьончун.
Ти мені…
Ти мені зараз дуже потрібен.
Хьончун.
Кінцева зупинка.
Виходьте.
Вибачте.
Дякую, пане.
Без проблем.
Вітаю, пане.
Ви обоє працювали в «Архітектурній студії Чанкю»?
Це найкраща студія в Кореї і одинадцята у світовому рейтингу.
Чому ви вирішили відділитися так швидко?
Я опанував основні принципи архітектури в студії «Чанкю».
Вони навчили мене всього, що потрібно знати, аби заробляти на життя.
Але це величезна компанія, що має багато розрізнених відділів,
тому мені бракувало контролю над усіма процесами.
Ви маєте рацію.
Що більше я набував досвіду,
то більше мені хотілося самому управляти проєктами:
від початку до кінця.
Очевидно, ви досягли успіху у висококонкурентній сфері
і незабаром відкриваєте власне бюро.
Як відчуття?
Якщо чесно, я про це шкодую.
Що?
Що ви таке кажете?
Я сумніваюся у своєму рішенні й постійно запитую себе,
чи правильний вибір я зробив.
Але, хай там як,
краще шкодувати про те, що зробив, ніж про те, чого не зробив.
Вибачте. Я мушу відповісти.
Без проблем.
Не шукайте в цьому прихованого сенсу.
Коли ти повернешся?
Післязавтра.
Я чергую, а ще в мене семінар.
Ти забув про церемонію відкриття Синхьо?
Слід було переглянути свій розклад.
У мене не було вибору.
Я відправлю йому квіти й зателефоную.
Як знаєш.
Коли твоє наступне відрядження?
Уже місяць, як ти повернулася з Тунісу…
Коли потрібно.
Ти вже хочеш мене здихатися?
Повідом, коли знатимеш.
ГРАНАТОВЕ ДЕРЕВО
Що ти тут робиш?
Чому ти так пізно?
Я перша запитала.
Поспи.
Гей!
Що?
Тримай.
Гранатове дерево?
Для завтрашнього відкриття.
Хотіла подарувати щось особливе.
Нехай нагадує про мене.
Можна його викинути?
Можна,
але гранат символізує достаток.
Якщо листя пожовтіє, твій бізнес занепаде.
Отже, хотіла мене проклясти. Забери його.
Подарунки не повертають. Залиш собі.
Принеси його завтра. Він дуже важкий.
Я не прийду завтра.
Чому? Ти зайнята?
Так. Дуже.
Передавай від мене вітання пану Юну.
Де вона?
Я її десь тут поклала.
Що шукаєш? Ти запізнишся.
Мою брошку.
Ту, що ти колись мені подарувала. З перлиною всередині.
Ту?
Навіщо вона тобі?
Хочу надіти її на церемонію.
Прийдуть мої однокласниці,
а в них завжди бездоганний вигляд.
Я думала, ця брошка стара й пошарпана.
Ти казала, що вона золота.
Золото не тьмяніє, тож усе гаразд.
Ти в цій сукні підеш?
Мені не личить? Переодягнутися?
Ні, усе добре.
Куди ти її поклала?
Якби я знала, то вже б знайшла. Де ж вона може бути?
Дивно.
Я теж пошукаю. Може, мені пощастить.
Тут дивилася?
Востаннє я носила її на весіллі твоєї кузини.
То де ж вона?
Тут?
Я її кудись поклала.
Мамо.
Чому ти не користуєшся засобами, які я передавала тобі зі США?
Я берегла їх для особливої нагоди.
Їм уже сто років!
Термін придатності давно минув.
Не чіпай.
У мене зараз немає часу сперечатися з тобою.
Я вже спізнююся. Мені пора йти.
Усе, я побігла.
СИРОВАТКА ДЛЯ ОСВІТЛЕННЯ ШКІРИ
Та ну.
«АТЕЛЬЄ ІН»
ВІТАЄМО
Ви прийшли!
-Дякую, що завітали. -Вітаю.
Заходьте, дівчата.
-О боже! -Синхьо.
-Дякую, що прийшли. -Неймовірно!
Яка краса!
Будівля просто приголомшлива.
Ще б пак.
Виглядає неймовірно.
Проходьте.
Не віриться, що цей малий став таким успішним чоловіком.
Я пишаюся тобою.
Я гендиректор для годиться.
Він тут справжній бос.
Вітаю, пані.
Нарешті я з вами познайомився.
Вона мама Синхьо, а не я.
Я просто її подруга.
Я Со Хьосок.
Рада знайомству.
Перепрошую, пані. Мене звуть Юн Мьону.
Дивлюся на вас —
і розумію, у кого Синхьо вдався
такий уродливий.
-Невже? -Так.
Мені часто це кажуть.
Тітко Місок, де Сокрю?
-Ну, вона… -Хьосок!
-Хьосок. -Йонхі.
-Привіт. -Вона таки прийшла.
-Що тепер? -Рада бачити.
-Привіт! -Привіт.
Це мій син.
-Привітайся. -Здрастуйте.
-Боже мій. -Це мої подруги.
-Дякую, що прийшли. -Пам'ятаєте мене?
Рада знайомству.
Хьосок, Місок, Чесок й Інсок.
Ми давно не бачилися.
Минуло багато часу, як ми востаннє бачилися з Хі й Сок.
Які безглузді імена!
Не знаю, чому ми тоді дали собі такі прізвиська.
Усім дякую, що завітали.
Ми мусили прийти, щоб привітати нашу любу подругу.
Місок, не хочеш теж поділитися хорошими новинами?
Чула про заручини Сокрю.
Власне, річ у тім…
Ти не знаєш? Заручини розірвано.
Лишенько. Як таке може бути?
Я не знала.
Годі вам.
Я писала про це в нашій групі.
Просила нічого не дарувати. Мабуть, ти не помітила.
Усе вони бачили.
Але ж ти казала, що весілля буде на Гаваях.
Що пішло не так?
Нічого.
Ми просто дуже обачні, адже шлюб — серйозна справа.
Ми мали б бути обачні
ще до заручин.
Ви дуже старомодні.
Вона ж не виходить заміж за короля з династії Чосон абощо.
Часи змінилися.
Передумати — не злочин.
Звісно, що ні. Це краще, ніж одружитися,
а потім розлучитися.
-Еге ж? -Авжеж.
-Так буде краще. -Ваші переконання
відразливіші за наші прізвиська.
Я не це мала на увазі.
Не псуймо день і поговорімо про щось інше.
Гаразд. Підніму свій келих за це.
Рада вас бачити.
-Будьмо. -Будьмо.
Вибач. Я мав би прийти.
Нічого. Я знаю, який ти зайнятий.
Гаразд. Мені пора йти.
Добре. Бережи себе.
БАТЬКО
Місок старалася вдавати, ніби в неї все добре.
Вона завжди була така.
Безпідставно зарозуміла.
Мені її шкода.
Вона була така ж розумна, як і Хьосок,
але надто бідна, щоб здобути освіту.
Як бачите, вона ще досі друга скрипка в її оркестрі.
Невже вона вважає, що успіх її доньки компенсує її власну невдачу?
Успіх доньки?
Зараз уже успіхом і не пахне, оскільки заручини розірвано.
Ти маєш рацію.
Як кажуть: «Яблуко від яблуні недалеко падає».
Отож.
Я думав, ти не прийдеш.
Вирішила заскочити ненадовго.
І навіщо?
Лише поглянь на всіх цих гостей. Ти молодець, гадаю.
Дякую.
Я почекаю тут. Можеш покликати мою маму?
Ти теж моя гостя.
Навіть подарунок зробила.
Ти його приніс?
Викинути ж не можна.
Ти, мабуть, голодна?
Усе гаразд. Я привітаюся з мамою і піду.
Що з тобою?
Щось не так.
Ти постійно озираєшся, ніби щось накоїла
-Та ні. -Ну ось знову.
Тебе хтось переслідує?
Я ж казала, що все гаразд.
Точно?
Тоді зачекай тут.
Я приведу тітку й принесу поїсти.
Я справді не хочу.
Ми найняли дорогий кейтеринг, тож спробуй.
Сокрю.
Мамо.
-Що ти тут робиш? -Принесла брошку.
Я знайшла її, коли ти пішла.
Навіщо ти принесла її?
Ти ж її шукала.
З нею буде значно…
Тобі пора йти.
Чхвесин пішов принести…
Потім наговоритесь!
Що сталося?
Люди пліткуватимуть, якщо побачать тебе тут.
Мамо.
Ти мене соромишся?
Місок.
О, це Сокрю.
Привіт, Сокрю.
Вони вже йдуть, тож я вирішила їх провести.
Зрозуміло.
Це Сокрю?
-Люба. -Привіт.
Ти, мабуть, дочка Місок.
Рада знайомству.
Ми однокласниці твоєї матері.
Я рада, що ви зустрілися. Я хотіла познайомити вас.
Представся моїм подругам.
Вітаю, мене звуть Пе Сокрю.
-Привіт. -Вона дуже вродлива.
Я казала, що вона працювала в «Ґрейпі»?
Нещодавно вона звільнилася.
Але ж це така престижна компанія.
Так, тепер вона безробітна.
Жартую, звісно!
Вона вирішила перепочити.
Перш ніж почати рообту в ще кращій компанії.
Справді? У якій?
Поки не можу сказати.
Повідомлю, щойно все вирішиться.
Вона повернеться в США?
Авжеж. Там її дім.
Хочу провести з нею якомога більше часу, поки вона тут,
і нагодувати смачною їжею.
Вона така худа — мені її аж шкода.
-Це точно. -Так.
Коли вона сказала, що звільняється,
їй запропонували більше грошей, аби вона залишилася.
Але вона вирішила перейти в краще місце.
Молодець.
Ти гарно вмієш брехати.
Заздалегідь підготувалася,
якщо тебе зганьблю?
Я не брехала.
Ти повернешся в США.
-Що? -Я куплю тобі квиток,
тож пакуй речі й негайно повертайся.
Не хочеш мене тут бачити?
Ти ніколи не хотіла цього.
Ось чому зайняла мою кімнату.
Це інше.
Чому ти скиглиш, як дитина?
Твій вчинок виказав твої наміри.
Ти не хотіла, щоб я поверталась!
Саме так! Пакуй речі.
-Мамо! -Не хочеш?
Тоді я зроблю це за тебе. Де твоя валіза?
Що ти робиш, мамо?
-Відпусти. -Не роби цього.
Я не поїду!
-Поїдеш. -Ні!
-Я сказала, що не поїду! -Відпусти!
Ти з глузду з'їхала?
Саме так.
Це ти звела мене з розуму.
-Що я зробила? -Ти ще питаєш?
Я не розумію, чому ти поводишся так, ніби я скоїла великий злочин!
А я не розумію,
як ти могла так учинити після всього того, що я тобі дала?
Знаєш, я можу
витерпіти яке завгодно приниження,
але не твої негаразди.
Байдуже, яке в мене життя,
якщо в моєї доньки воно чудове.
Як ти могла мене так підставити?
Ти встромила мені ніж у спину!
Те, що я розірвала заручини й звільнилася з роботи, —
це зрада?
Саме так. Я тебе навіть бачити не хочу.
Ти спиш цілими днями й клеїш дурня.
Тобі ніколи не спадало на думку, що…
може, я недосипала?
Чи, може, не мала ніяких розваг,
тому й поводжуся тут так?
Усім важко. Ти не особлива.
Навіть якщо це так…
хіба ти не можеш підтримати мене?
Мамо!
Я повернулася, бо була виснажена.
Ти знаєш, як важко я працювала.
То чому ти не можеш…
просто сказати, що я молодець,
і дозволити мені відпочити.
Звичайно, я знаю, як важко ти працювала.
Тому я така зла!
Поки інші платили за навчання в США,
ти отримувала повну стипендію
й сама заробляла собі на життя.
А тепер ти зводиш нанівець усі свої зусилля.
Я не можу це так залишити.
Ти моя дорогоцінна донька.
Ти моя гордість і радість!
Чому я…
Чому я завжди маю бути твоєю гордістю і радістю?
Чи можу я хоч раз побути твоєю донькою,
хай навіть жалюгідною чи недосконалою?
Чому я маю жити по-твоєму?
Боже.
Ти схожа на примару з фільму жахів.
Налякала мене.
Як ти дізнався, що я тут?
У тебе надто мало уяви, щоб піти кудись ще.
Дитячий майданчик став значно кращим.
Майже «Діснейленд».
Де мені ще погратися?
Покатаєшся зі мною на гойдалці?
Ні, краще сама.
Це роблять удвох.
А як щодо джунглів?
А, точно. Ти ж завжди їх боявся.
Неправда.
Досі боїшся.
-Не боюся! -Боїшся.
Що тут страшного?
-Мене шукаєш? -Ти мене налякав.
Коли ти встиг вилізти?
Думаєш, я досі той хлопчик, якого ти знала?
Ні, ти вже високий.
Ти вже підріс, старигане.
Ще б пак. Мені вже 34.
Нам обом, схоже.
Джунглі здавалися такими великими в дитинстві.
Пам'ятаєш, що ти завжди казала, коли видиралася нагору?
Ти казала, що хочеш їсти хмари, як цукрову вату,
і хрустіти зірками, як цукерками.
Пам'ятаю.
Я вважала, що коли виросту, зможу дотягнутися до неба.
Але це неможливо.
Дощить.
Ти така зануда.
Ти купив одну парасолю?
Так. Ненавиджу парасолі із супермаркетів.
Узяв би найменшу. Сховай мене.
Відстань.
Змирися.
Я ж казав, що треба спускатися!
Нізащо. Я хочу гратися!
-Гей. -Чому ти смієшся?
Згадала щось смішне.
Пам'ятаєш,
я залишила тебе тут самого й втекла,
коли ми були малі?
Ти просидів тут усю ніч і плакав,
доки малолітні бешкетники не допомогли тобі злізти.
Це були добрі хлопці.
Добрі хлопці?
Купка бандитів!
-Неправда. -Ходімо.
Це були невиховані грубіяни, що прийшли покурити.
Тоді ти також пам'ятаєш,
що тут колись стояла карусель?
І одного разу…
я вдарилася головою об неї,
набила величезну шишку й стала схожою на інопланетянку.
Я не могла…
Я навіть у дзеркало не могла дивитися.
Діти казали, що карусель перетвориться на машину часу,
якщо її достатньо сильно розкрутити.
Я справді в це вірила.
Тому я…
Так смішно, що я зараз розплачуся.
Гей, дощ ще йде.
Вибери щось одне.
Що?
Не змушуй себе сміятися, якщо тобі хочеться плакати.
Яка дурепа.
Цілковита дурепа.
Гидота! У тебе соплі на рукаві.
Це не соплі, а дощова вода.
Дощ усе змив.
Твій макіяж теж змився. Виглядаєш жахливо.
Яка різниця? Я не зобов'язана гарно виглядати для тебе.
Ти чув нашу сварку?
Ти надто волала — не почути було складно.
Ти такий зануда.
Забудь про це.
Уже.
Мама мене ненавидить.
Зараз ти теж її ненавидиш.
Як я можу бути щаслива,
якщо досі ненавиджу свою маму?
Ти знала?
Місяць — це супутник Землі,
і ненависть теж має своїх супутників.
Твої високі очікування, віра
й прихильність до певної людини —
усе взаємопов'язано.
Коли щось із цього сходить з орбіти чи змінює напрям руху,
виникає ненависть.
Ти не можеш ненавидіти когось, якщо не любиш.
Що таке?
-Ти бачив? -Що?
Зірка.
Щойно впала зірка!
Тобі привиділося.
Я знаю, що бачила!
Дивися! Ще одна!
-Я бачив. -Еге ж?
-Круто. -Загадай бажання.
Це так по-дитячому.
Що ти побажав?
Щоб мій бізнес не збанкротував.
Ти просто вихваляєшся.
З якого б дива це має…
Щось сталося?
-Я маю рацію? -Ти жорстока.
Просто
я пішов на великий ризик…
і боюся, що в підсумку осоромлюся.
У нас немає нових клієнтів,
і нам не заплатили за розробку дизайну.
Ходімо.
Зараз? Куди?
Просто скажи, хто винен тобі гроші. Я змушу їх заплатити.
І як ти це зробиш?
Не піду, поки не заплатять.
Треба було набити страшне татуювання абощо.
Знаю. Я перевдягнуся в щось із тваринним принтом.
Упевнена, у мами в шафі знайдеться кілька варіантів.
Ти дійсно особлива.
То куди мені йти?
Ходімо до кіоску з їжею.
Поїмо удону.
Гей.
Ти прочитав мої думки?
Як ти дізнався,
що я загадала, щоб сусідній кіоск був досі відчинений?
Хто загадує такі бажання?
Я.
Спочатку поїмо, а потім підемо по гроші.
Гадаю, з тобою я можу ні про що не хвилюватися.
Доведеться вирішувати проблеми, хай там що.
Чому?
Тому що я не хочу бачити тебе в одязі з леопардовим принтом.
Боїшся, що я буду занадто сексуальна?
Знаєш, що станеться, якщо ти одягнеш щось подібне?
Тебе вполюють і підстрелять.
Хочеш померти, згинути чи пропасти?
Поласувати удоном.
Сокрю.
Куди вона пішла так рано?
«АТЕЛЬЄ ІН» ЮН МЬОНУ
-Пане Юне. -Так?
Я поговорила з клієнтом із Пурьон-тона:
він вирішив залишити вікна.
Справді? Як ти його переконала?
Я просто сказала йому,
що вікна на схід приносять удачу й гроші.
Що?
І це спрацювало?
Так.
А де Синхьо?
Я так за ним сумую.
Не знаю. Його не було весь день.
Так, можете покласти це сюди.
ЮН МЬОНУ
Ти вдома, Сокрю.
Швидше переодягайся й сідай вечеряти.
Я не голодна.
Мамо.
Мамо!
Ти хоч колись покличеш тата?
Авжеж, тату. Мамо!
Що сталося з моєю кімнатою?
Замовкни вже.
Іди помий руки.
Твоя мама попросила Синхьо зробити це.
Що сталося, тітко Місок?
У мене є прохання до тебе, Синхьо.
-Можеш оновити кімнату Сокрю? -Що?
Я не хочу, щоб вона спала в комірчині, наче якась валіза.
На кілька днів чи на кілька місяців — вона заслуговує на кімнату.
Залюбки.
Стіни мають бути зелені,
але з візерунками дерев.
У вас є щось подібне?
Звісно.
Це старомодний дизайн,
але відтворіть його якомога точніше.
Думаю, у нас є те, що вам потрібно.
Дякую.
ЮН МЬОНУ
Куди це поставити?
Ближче до стіни, будь ласка.
-Тут? -Так.
Треба було сказати мені, що хочеш оновити мою кімнату.
Я збиралася, але вранці тебе не було вдома.
Де ти була весь день?
То тут, то там.
Може, у неї були справи. Нумо їсти.
Оце так!
Ось.
Їж.
-Коханий. -Дякую.
Дякую за їжу.
Ти приготувала рис з абалонами? Вони ж дорогі.
Не хвилюйся.
Для дочки нічого не шкода!
Їж.
Дуже смачно.
Неймовірно смачно!
Правда?
Скуштуй реберця.
-Божественно. -Смакує?
-Баклажани. -Спробуй.
-Твої улюблені. -Я покладу ще.
Повільніше. Вона не встигає жувати.
Не штовхайся!
Звідки така неприродно щаслива сімейна атмосфера?
Ти вчасно. Мий руки.
Мамо, я ж казав тобі, що я на дієті.
Закрий рота і їж.
Якщо ви ще раз посваритеся, я вас миттю вижену.
-Сідай. -Гаразд.
-Сідай. -Добре.
Скуштуй і ти.
Хіба ти не чув, що мама сказала вимити руки?
Це роблять у ванній кімнаті.
Передай це Сокрю.
Ось так. Їж.
Дуже смачно.
Справді.
Гей, зараз ніч.
Що це за зірки на стелі?
Не хочеш мені подякувати?
Ти такий уважний до дрібниць.
Як тобі вдалося відтворити зоряне небо?
Лише зірки? А як щодо всього іншого?
І все інше теж.
Ти почаклував над моєю кімнатою.
Я повернув час назад.
Стіл, за яким ти писала старшокласнику любовний лист.
Ліжко, на якому ти плакала після його відмови.
Ковдра, яку ти відкидала.
Я відтворив твоє ганебне минуле.
Дідько, тепер я все згадала.
Ні! Повертайтеся в підсвідомість!
Мені потрібно забути про всі ці ганебні речі!
Я хочу дати тобі пораду.
Не забувай зашторювати вікна.
Що?
Я не знаходжу собі місця. Тут так спекотно.
Що?
Що ти там робиш?
Це причина.
Я не хочу бачити нічого непристойного, коли відчиняю вікно.
Скуйовджене волосся й заспане лице,
наприклад.
На секунду я навіть відчула вдячність тобі.
Але забудь про це. Я йду до тебе.
До речі,
яке тобі діло, що видно із цього вікна.
Ти ж там не живеш.
Я повернувся.
Що?
Тепер я живу тут.
НЕНАВИСТЬ
КОХАННЯ
КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Ти ж розумієш, що люди, які мають роботу, насправді працюють удень?
Що робитимемо далі?
Ви обоє кидаєте мене тут?
Я хочу це зробити.
Ти долучився до конкурсу з реконструкції спортзалу
та будівництва нової школи?
Яка була ваша перша мрія?
Моя мрія?
Ми перевозимо невідкладного пацієнта.
Гадаю, він намагається звільнити проїзд.
Якби ти знову міг плавати,
то чи був би архітектором?
Що такого в цій старій капсулі часу?
Тобі не цікаво, що там написано?
Я казала не робити цього!
Тоді підійди й забери.
Переклад субтитрів: Наталія Боброва