DRAGOSTEA DE ALĂTURI
PISCINA OLIMPICĂ DIN SEUL
CAMPIONATUL NAȚIONAL DE ÎNOT SEUL 2007
Seung-hyo, mama ta a venit? N-ai zis că vine în Coreea?
A intervenit ceva urgent, n-a venit.
Da? Și tatăl tău?
Are mulți pacienți în stare critică, nu poate pleca din spital.
Sunt importanți. Știi, nu?
- Da, dle. - Bine.
Să ne concentrăm.
Intri în echipa națională dacă învingi.
Finala de 200 metri stil liber începe în curând.
Haide!
LICEUL HYEREUNG, ECHIPA DE ÎNOT
Culoarul 8, Choi Seunh-hyo, liceul Hyereung.
Hai că poți, Seung-hyo!
Hai Choi Seung-hyo, culoarul 8!
Ce? De ce a venit?
Seung-hyo! Aici!
- Aici! - Nu-mi mai striga numele!
Hai, Seung-hyo! Distruge-i! Fă-i praf!
Doamne, Seok-ryu!
Dacă nu câștigi, nici să nu mai vii acasă!
Hai că poți!
Pe locuri.
Haide!
Hai!
Te descurci grozav!
Haide!
Hai!
CHOI SEUNG-HYO LOCUL 6
E în regulă! Continuă!
Haide!
Hei!
Mamă!
E nebună de legat.
Pe bune?
Știi ce oră e?
Nu. Uită-te la ceas, dacă vrei să știi.
Crezi că întreb cât e ceasul?
- Nu știi ce insinuez? - Ce tare vorbește!
Examenele au trecut. Ce-i cu întrebările de recapitulare?
E ora 3:00.
Până și păsările și mieii dorm.
De ce te aud țipând?
Vai, sărăcuțul Seung-hyo!
L-am trezit pe copilaș?
Nu începe!
Nu poate dormi bebelușul? Vrei să-ți cânt ceva?
Nu mai vorbi așa!
Du-te înapoi și dormi, dacă nu vrei să auzi asta.
Ce gălăgie faci!
Auzi, în film,
creața e fantoma.
Ce, mi-ai spus cum se termină filmul?
Ce urât din partea ta! De ce îmi strici surpriza?
Nu e Al șaselea simț! Creață?
N-o să te las să dormi la noapte!
Ai probleme mari de caracter.
Hei! Continuă! Încă puțin!
Te descurci bine! Hai! Până la capăt!
LOCUL I CHOI SEUNG-HYO
Ai ieșit pe primul loc!
Ai fost super!
Bravo!
EPISODUL 3 LINIA DE OPRIRE
Tace acum, că e dimineață.
Seung-hyo, te-ai trezit devreme.
- Da. - N-am văzut când ai intrat.
Ai lucrat târziu?
- Da. - Îngrijorător.
Muncești mult.
E în regulă.
Vino jos să luăm micul-dejun.
Voiam să fac jambon-beurre.
Dar nu am avut ingredientele.
Mâncam uneori asta în Franța.
Ții minte?
Nu.
Da, erai prea mic.
Totuși, dacă suntem împreună…
E frumos să mâncăm împreună.
Nu credeam că o să te întorci să stai cu noi aici.
E aproape de muncă, nimic mai mult.
Ți-ai eliberat garsoniera?
Da, n-a fost simplă clădirea de birouri.
Dacă e vorba de bani, trebuia să-mi zici.
Și arhitectura e o afacere. Nu exagera!
Da, dle.
Ai grijă mereu pe șantier!
Vin mulți muncitori la Urgențe.
O să am grijă.
Mulțumesc pentru masă.
Pâinea asta prăjită are un gust groaznic.
O să cumpăr niște baghete și unt pentru mâine.
Nu trebuie. Nu mănânc dimineața.
Serios?
Când ești repartizată?
Și tatăl tău m-a întrebat.
De ce? Vrei să plec iar?
Nu de asta…
Nu-ți place să stai în Coreea mult timp.
Mulțumesc. Plec la muncă.
Felicitări!
M-ai speriat.
Ai declanșat intenționat o explozie asupra mea?
Ce? Nu, e o pocnitoare de la ziua lui Hyeong-chan.
Ba nu, e un exploziv.
Nu știi că au murit oameni de la ele?
Un arhitect care neglijează siguranța e belea.
Eu am dat de belea aici.
Mă cerți pentru că te felicit.
Pentru ce mă feliciți?
Hei, Seung-hyo! Am reușit!
Îți explică dl Yoon.
Ce e? Ce se întâmplă?
În sfârșit, ne liniștim.
Am primit o ofertă uriașă.
Un concept rezervat doar pentru primii 1% din Coreea.
O comunitate pentru pensionari.
Fundația Medicală Danyeong se asociază cu YR Group
și vor ca noi să supraveghem.
A zis că se va întâmpla ceva anul ăsta.
- Hye-ran avea dreptate. - A fost la ghicitoare?
Da. Cu cărți de tarot.
Învârtim roata colosală a norocului.
RODIUL LUI SEOK-RYU
Frunzele par cam uscate.
Îți faci griji pentru planta aia amărâtă acum?
- Cineva a blestemat-o. - Ce?
Soarta companiei depinde de ea.
Dăm faliment dacă moare.
Doamne! De ce n-o uzi?
Nu, lasă.
Poate cineva să cumpere îngrășăminte?
Crezi în toate superstițiile!
Atât de disperat sunt.
Dacă închei contractul,
n-o să mai avem nicio grijă o vreme! Trebuie să riscăm totul!
Vreau s-o fac.
Desigur. Dar nu doar s-o facem. S-o facem bine.
Vreau.
Și eu vreau. Foarte mult!
Nu, vreau să te văd pe tine!
CONCURS: RENOVARE SALĂ DE SPORT LICEUL HYEREUNG
Mamă!
Mamă?
Nu e nimeni?
Am făcut curry. Încălzește-l!
De ce e de treabă dintr-odată?
O sută de rulouri de kimbap.
De unde a venit comanda asta incredibilă?
Nu știu. Gustări pentru o filmare TV.
Le ridică la 18:00.
Da? O să-i întreb mai târziu ce filmează.
Te-ai hotărât s-o lași în pace pe Seok-ryu?
- Da. - Serios?
De ce?
Se cheamă „efectul Romeo și Julieta”.
Cică dragostea devine mai intensă cu cât intervin părinții mai mult.
Ce legătură are asta cu noi?
Ascultă!
E un adevăr valabil și pentru alte lucruri, nu doar pentru iubire.
Dacă părinții controlează copilul,
acesta se revoltă și mai mult.
Așa e. Ai făcut o alegere bună.
Și trebuie să rulezi kimbap-ul cu blândețe.
Dacă încerci să o faci cu forța, părțile…
Seok-ryu n-o să reziste mult.
De unde știi?
Nu oricine poate fi șomer.
A fost sârguincioasă toată viața.
O să ajungă să se descurce singură cu un imbold.
Aștept acel moment.
Va veni imediat.
Ne trebuie 100. De ce-l mănânci?
E foarte bun. Doar l-am gustat.
- E bun? - Da.
Grăbește-te!
Gata.
PROGRAMUL DE ȘOMERĂ AL LUI BAE SEOK-RYU
JOACĂ JOCURI
Frumos.
VISEAZĂ CU OCHII DESCHIȘI
Aș fi foarte bună la asta.
UITĂ-TE LA TELEVIZOR
Ei nu fac bine. Nu se face așa.
TRAGE UN PUI DE SOMN
- Ce faci? - Am treabă. Pa!
Stai! Nici nu ți-am zis de ce am sunat. Dacă e important?
Ce e?
Cea cu părul drept era fantoma.
Închid.
Stai! E important!
- Să citim benzi desenate. - Poate nu știi,
dar oamenii cu serviciu lucrează.
N-am vrut să spun „acum”.
Vreau să mă duc acolo între 18:00 și 20:00.
Vino când termini munca.
Nu. O să închid acum.
Ce nesimțit!
Nu-i nimic. Am și alți prieteni.
- Bun-venit! - Bună ziua!
Bună!
Cea mai bună prietenă!
Prietena mea veche și apropiată!
Ce-i cu lingușirile astea?
Nici n-am înțeles tot.
Mo-eum, ești foarte posomorâtă. Ai avut o zi grea?
Seok-ryu, ești tare veselă! Te-ai distrat nefăcând nimic?
Desigur.
Ce vrei să citești?
Am luat ceva din fiecare gen.
Iubire? Arte marțiale? Shonen?
Toate par plictisitoare.
DOAR PENTRU ADULȚI
Vreau ceva roșu.
Am înțeles.
Suntem într-un spațiu public din cartierul meu.
N-am mai văzut atâta curaj.
Nu?
M-am uitat mai devreme.
Vezi Trandafirul extazului? Părea bun.
Ia-l când nu se uită nimeni.
Dă-mi-l când îl termini. Bine? Hai!
Acum. Nu se uită nimeni.
- Acum. - Seok-ryu?
Nu vorbeam de genul ăsta de roșu.
Vreau ceva cu sânge proaspăt și carne sfâșiată! De-astea.
Ca alea.
Roșu de-ăsta? Puteai să-mi spui.
Bună ziua!
A venit celălalt prieten.
Nu. Începând de azi nu mai e. A fost descalificat.
Nici nu-l saluți?
Ai venit. Ai zis că nu vii.
N-am venit pentru tine. Voiam să citesc o carte.
Da? Ce carte?
Păi… Uite-o! Pe asta o voiam.
Voiai cartea…
Prințesa?
PRINȚESA
Tare!
Ce? Ai vreo problemă cu gusturile mele?
Nu, n-am prejudecăți.
Dar îți plac poveștile de dragoste tragice
cu final trist?
Da, îi plac.
De unde știi?
Știu.
O ciudată lângă o ciudată.
Trebuie să stați împreună. Deranjați mai puțini oameni așa.
Cum vine, cum începe cearta. Ce enervant!
Ce facem acum?
Tu ce crezi? Mergem acasă.
Nu, eu am timp liber afară între 20:00 și 22:00.
Ți-ai planificat și timpul liber?
Scapi greu de vechile obiceiuri. Ce plictisitor!
Ce? Ce-are?
Mă pot distra în mod planificat și sistematic.
Ce ziceți de niște jocuri de societate?
Data viitoare. Trebuie să mă duc să studiez.
Ce să studiezi?
Pentru permisul de bărci cu motor.
Permis? Vrei să conduci bărci?
Nu, a început să mă intereseze ceva recent.
Dar e o cerință.
Eu mai am de lucru. Trebuie să mă întorc la birou.
Ce e asta? Adică plecați amândoi?
Chiar s-a terminat?
Pa! Sună-mă mâine!
Nu mă suna!
Haide!
Da, bine! Cetățenii loiali.
Stâlpii industriei!
Viitorul Coreei depinde de voi! Țineți-o tot așa!
Ce să fac singură?
Bine. Iată cafeaua de dimineață.
Mulțumesc.
Sigur. Poftim! E mai bun cu asta.
Exact.
Zahărul îmi pune sângele în mișcare.
Nu ai un aparat de cafea
sau o cafetieră?
Dacă avea, n-ar mai fi o agenție imobiliară aici.
- Spatele meu! - Doamne!
- Jae-suk, dă-mi perna! - Ia-o singură!
Nu ridică un deget.
Bună dimineața!
- Bună! - Ce-i cu florile astea?
Le-am luat de la florărie când am ieșit de la metrou.
Drăguțe, nu?
- Vai! - Sunt!
Soțul meu nu-mi cumpără nimic așa de frumos.
Nici copiii. Ce pot să fac? Le cumpăr eu pentru alții.
- Mulțumesc. - Drăguțe, nu?
Nici nu mai știu când am primit flori.
- Stai, vreau să fac o poză. - Desigur.
- E lavandă. - Trimite-mi-o!
- Bine. - Miros frumos.
- Mută-ți fața, Jae-suk! - Miroase foarte frumos.
Nu-i așa?
Mută-ți fața, Jae-suk!
Ascultați cât vă uitați la ele.
- Așa! - Vreau să discutăm ceva.
Să schimbăm numele grupului.
- De ce? - Vrei să schimbi numele grupului?
Da. Ții minte cât de rele erau Surorile Hee?
- Da. - Foarte rele.
Nu vreau să fiu asociată cu ele, iar numele nostru nu ajută.
Să-l schimbăm cu ceva frumos de data asta!
Cum ar fi?
Nu știu,
ceva rafinat și elegant.
Să traducem „suk” în engleză?
Hye-suk, cum se spune la „suk”?
Nu știu.
Ești diplomată. Nu știi?
- De unde să știu numele plantelor? - Serios?
- Cum poți întreba asta? - Caută!
Stai să caut.
Stai. Nu se mănâncă în afara Coreei?
- Nu cred. - N-am auzit niciodată.
Am găsit.
- Cum e? - Mugwort.
- Mug… ce? - Mugwort.
Wort. Așa.
Latri?
- Mai bine „măgar”. - Ce?
Nu, nu se pronunță ușor.
Dar nu e plantă medicinală?
- Ba da. - Da.
Și care e cea mai bună plantă?
Lavanda!
Trebuie să fii rapidă!
Așa rămâne! Lavandă.
NA MI-SUK VIAȚA CU PARFUM
- Tată? - Da?
Cum e viața cu parfum?
Nu știu. Întreab-o pe mama ta când vine.
Cred că îmbătrânește. Uite!
Și-a pus flori la poza de profil.
- Lavandă. - Mă faci bătrână pe la spate?
De asta nu vă pot lăsa singuri.
Ce violentă ești!
Nu te vorbeam pe la spate. Am spus un adevăr.
Îmbătrânim împreună.
Mai bine taci.
De ce faceți așa multe?
Mai avem de făcut. Trebuie să facem 100.
- O sută? - Da.
O echipă de filmare le-a comandat.
Le-au plăcut și mai vor.
Serios?
Cred că n-am de ales.
Trebuie să vă ajut.
Hei!
Las-o baltă! Ce știi tu să faci?
Nu ne sta în cale! Mănâncă niște kimbap!
Sau niște tteokbokki.
- Vrei? - Nu, ai treabă.
Bine ați venit…
- Intrați! - Bună ziua!
Dnă Yu!
Doamne! Tu ești, Seok-ryu?
Vai! Nu v-ați schimbat deloc.
Mi-am dat seama că sunteți dvs. de cum ați intrat!
Mamă, dumneaei a fost diriginta mea la liceu.
- Vai! - Bună ziua, dnă Yu!
Îmi cer scuze că nu v-am recunoscut.
Nu-i nimic.
Mi-am amintit când am văzut-o pe Seok-ryu. Am uitat că părinții ei lucrează aici.
Ce vă aduce aici?
Am venit să comand mâncare.
Puteți să-mi dați 20 de porții de tteokbokki și 20 de sundae?
- Desigur. - Doamne!
Cu cea mai mare plăcere.
Dar e foarte mult. Le puteți duce singură?
O ajut eu.
Nu, mă duc eu. Tu ai treabă.
- Da? - O clipă.
- Bine. - Dragă!
- Mă ocup eu. - O clipă.
- Repede. - Hei!
Oferă-i ceva de băut!
Mulțumesc că mă ajuți.
Cu plăcere.
Școala nu s-a schimbat deloc.
E mereu la fel aici.
Poate de aceea uit că timpul trece.
E uimitor. Nu-mi vine să cred că sunteți directoare acum.
Nici mie.
Erai o copilă. Nu-mi vine să cred că ești mare acum.
Ești în vizită în Coreea? Vacanță?
Poftim?
Am auzit că lucrezi la Greip.
Da…
M-am bucurat mult când am auzit.
Și nu am fost singura.
Toți profesorii încă vorbesc despre tine.
Erai capabilă și deșteaptă.
O elevă renumită a liceului Hyereung.
Uite, un alt elev renumit al liceului Hyereung.
Poftim?
Candidezi pentru renovarea sălii de sport și construirea noii clădiri?
Da, azi e informarea pe șantier pentru participanți.
Am avut îndoieli când am văzut numele cunoscut pe listă.
E minunat. Ar fi foarte frumos să te ocupi tu.
Dnă Yu,
nu înseamnă că n-ar trebui să vorbească cu dvs. acum?
Practic, are relații academice.
Competiția nu e corectă.
Nu te-ai schimbat.
Experții de la Ministerul Educației vor fi cei care evaluează.
Eu nu am nicio autoritate.
Bună încercare!
La naiba!
A trecut mult timp. Sunteți liberi după-amiază?
Desigur.
Scuzați-mă.
Am ratat niște lucruri la vizita pe șantier mai devreme.
Trebuie să mă mai uit.
Da? Ce păcat! Trebuie să o rog pe Seok-ryu, atunci.
Dacă tot ești aici, vorbește cu elevii!
Să discute cu o absolventă.
Poftim? Eu?
Cred că vei da un exemplu bun.
Sunt sigură că elevii se vor bucura că lucrezi la Greip.
Dar eu…
O să plec acum.
Bine. Știu că ai treabă. Mulțumesc. Îți urez noroc.
Mulțumesc.
Ești de acord să vorbești cu elevii?
Desigur.
Ea este Bae Seok-ryu. A absolvit școala noastră.
Lucrează la Greip, în SUA.
- La Greip? - Ce tare!
Sper să îi urmați exemplul.
Eu plec, ca să vorbiți liber.
- Da, dnă! - Da, dnă!
- Baftă! - Mulțumesc.
Bună, eu sunt Bae Seok-ryu.
Asta s-a întâmplat pe neașteptate,
așa că nu am pregătit nimic.
Îmi puteți pune întrebări dacă vreți. O să răspund.
Ce facultate ai urmat?
Am fost acceptată la Universitatea Hanguk după ce am absolvit liceul.
După un an de facultate, am studiat în SUA.
M-am înscris la UC Berkkeley și am absolvit.
Înseamnă că familia ta e bogată?
Nu, deloc.
Un prieten voia să studieze în străinătate.
Voiam să studiez engleza, ne-am pregătit împreună.
După ce am fost acceptată,
am primit o bursă de patru ani. Așa am putut să merg.
- Incredibil! - Tare!
- Stai… - Da?
Cu ce te ocupi la Greip?
Sunt manager de produs.
Supraveghez și gestionez proiecte,
din etapa de planificare până la rezultatul final.
A fost visul tău dintotdeauna să devii manager de produs?
Nu știu. Nu cred.
Atunci, care a fost visul tău?
- Visul meu? - Da.
Când erai în liceu, ce voiai să fii?
Hei, Seok-ryu!
Iar mă ignori. Ai mâncat de prânz?
Nu vorbi cu mine! Vreau pace și liniște.
Atunci, să mergem în liniște!
Mai târziu.
Trebuie să plecăm acum.
Cine zice asta? Nu vreau să plec.
Vino cu mine!
Ești nebun? Cum îndrăznești să iei o femeie de guler?
Cum poți fi atât de necioplit?
Cine vorbea! Ai înnebunit?
Tu nu ești femeie.
Normal că sunt femeie.
Ce, sunt bărbat? Ce sunt?
Ești…
aproape fără gen.
Vrei să mori azi?
- Să fii îngropat în spatele școlii? - Să mergem!
- Ce? - Hai!
Sunt sigur că era aici.
Spui asta de 30 de minute.
De ce o căutăm?
Am spus că o scoatem după zece ani. A trecut mai mult de atât.
Știu.
Am uitat de capsula timpului. De ce e importantă?
Nici nu-mi amintesc ce am pus în ea.
Tu ai vrut s-o facem.
Cred că era o scrisoare. „O scrisoare pentru mine peste zece ani.”
Cred că eram nebună. Mintea de milenial e groaznică.
Las-o baltă! N-o mai căuta! S-o lăsăm îngropată!
Poate o să fie dezgropată într-un miliard de ani, ca un ou de dinozaur!
Nu, tot ar fi jenant.
Pentru Seok-ryu pe care o cunosc, curiozitatea e mai mare decât jena.
Nu ești curioasă?
Sunt sigură că e plină de cuvinte strălucite și inocente.
Și ce? Adevărul e că săpăm prea mult.
Se vede de la o poștă că sapi fără tragere de suflet.
Era pe aici.
De ce ai făcut chestia aia?
Ce anume?
M-am prefăcut că mai lucrez la Greip.
De ce ai tăcut?
Am și vorbit în fața clasei.
Dar ai lucrat la Greip.
Și asta e o minciună?
Mai taci!
E suficient. Experiența ta acolo a fost reală.
Cred că e suficient ca să le dai sfaturi.
De ce nu se ia murdăria asta?
Nu te mai preface că ești curată! Spală-te mai târziu!
Vreau acasă.
Să mai săpăm puțin. Am o presimțire.
Nu mai e mult. Cred că era între copacii ăștia.
Caut-o tu!
Chiar pleci?
Seok-ryu!
La naiba! Sigur era între copacii ăștia.
Seok-ryu, așteaptă-mă!
Aproape o găsisem.
Hei, Seok-ryu!
Am ajuns.
Hei!
Ce-i cu toate astea?
Cutii de cadouri.
E a doua slujbă a vecinului. Am cerut și eu câteva.
De ce faci asta?
Ce ai la mână? De ce ai plasture pentru dureri?
Cred că de la atâta kimbap. Mă doare încheietura.
Ți-am zis că te ajut.
Ajuți nefăcând nimic, puștoaico.
Pot să mai pun 100 de pansamente.
Sper să vând încă 1.000 sau 10.000 de kimbap-uri.
- Dă-mi! Le fac eu. - De ce tu?
E munca mea.
Nu te băga în banii mei de buzunar! Fă-ți munca ta!
Hei, Dong-jin!
Iar face pe nebuna.
Puteai s-o ajuți pe mama dacă ai stat acasă!
Ce faci toată ziua în camera ta?
Ce tot zici?
Am fost la muncă azi.
- Mamă! - Da?
Am o lecție. Întârzii.
Bine, succes!
- Am plecat. - Pa!
Dong-jin se descurcă bine în ultima vreme.
Nu credeam că se va alege ceva de el.
Are o viață decentă acum.
Lucrează part-time, dar e plătit.
Proprietarul sălii de sport îl ajută să se facă antrenor.
Și face și mișcare.
E bine.
Chiar pot continua cu asta?
Nu pleci acasă?
Mai târziu.
Ce faci?
Aici înotai tu?
Da.
E cam veche.
Mai e în uz?
Uneori, la orele de sport.
Ușurel. Știi că unitățile publice n-aduc bani și sunt pline de reglementări.
Întâlnirea cu clientul de mâine e importantă pentru noi acum.
Ambele sunt importante.
Din afară, poate părea că ai un nume și că ne descurcăm,
dar știi că nu e ușor în domeniul ăsta.
O recesiune poate afecta și corporațiile.
Știu.
Așa că închide piscina și uită-te la comunitatea de pensionari.
Faci presiuni?
Nu, îți sugerez.
A fost publicat articolul cu interviul nostru din Chungwoo.
Apar în ziar mâine. Pa!
Pa!
CHOI SEUNG-HYO ȘI YOON MYEONG-U DE LA ATELIER IN
CHOI SEUNG-HYO CÂȘTIGĂ LA 200 M STIL LIBER
LA CAMPIONATUL NAȚIONAL DE ÎNOT 2007
M-ai speriat.
De ce stai aici?
De asta circulă atâtea zvonuri ciudate despre tine la muncă.
Că ai avea energie spirituală sau un al treilea ochi pe frunte.
Că am un al treilea ochi și că citesc gândurile oamenilor.
Sunt doar mioapă, de la vârstă.
Cum e articolul? Nu-ți place?
Nu e rău.
Conceptul e bun, conținutul e clar.
Și de ce nu sună a compliment?
Devii leneș.
Munca ta arată că n-ai fost pe teren.
Kang Dan-ho.
Când te-ai angajat, credeam că ești nebun.
Când mergeai la secțiile de poliție,
îți făceai rucsacul și nu veneai acasă luni întregi.
Și ce? Mă concentrez prea tare asupra echilibrului viață-muncă?
Înțeleg. Serios.
Fii mai dinamic!
O să țin cont.
- Pui asta în aplicare acum? - Nu, mă duc să cumpăr turte de orez.
Nu e rău.
- Unde e pacientul? - Acolo.
Când a început criza?
Acum 10 sau 15 minute.
Do-hyeon are epilepsie cu complicații.
Să-l transferăm! Mo-eum, în față.
Bine.
O clipă.
Ce facem? Drumul e blocat.
Transportăm un pacient la Urgențe.
Vă rugăm să cooperați.
O criză de 20 de minute e periculoasă.
De ce nu mergem?
Avem un copil bolnav. Dați-vă la o parte!
Ce face omul acela?
Cred că încearcă să facă loc.
Ce?
VĂ IUBESC, MLAȘTINILOR
PAZNICUL MLAȘTINILOR
E bine.
VĂ IUBESC, MLAȘTINILOR
TURNUL YR
Apar multe comunități de pensionari în ultimul timp,
dar calitatea variază mult, nu?
Pentru cel mai ieftin loc se dă un avans de cel puțin două miliarde de woni.
Vrem să construim o comunitate de lux.
Clădirea va fi proiectată exclusiv pentru top 1% din populația pensionară.
Va fi frumoasă ca un monument și va fi plasată în centrul Seulului.
O clădire la care nu oricine poate privi
sau îndrăzni să viseze.
De exemplu, bătrânii care merg gratis cu metroul.
Îmi place metroul.
Conduc în fiecare zi,
dar iau adesea metroul când trebuie să merg mult.
O să-l iau și în viitor.
Susțin politicile sociale care oferă beneficii de transport
pentru pensionari.
Grozav!
Nu intenționam să umilim pe nimeni.
Era doar o comparație.
- Da, desigur. - Da.
Dar, dacă va fi la un nivel la care oamenii nu o pot privi,
cât de înaltă plănuiți să fie?
O să ne doară gâtul.
Dl Choi încearcă să întrebe
ce fel de concept doriți.
Vreți ceva luxos și extravagant?
Da, de aceea am pregătit niște schițe.
Aș vrea să includem aceste modele.
Poftim?
Acestea sunt lucrările unor arhitecți internaționali.
Clienții noștri potențial au umblat mult peste hotare.
Au gusturi și standarde deosebite.
Deci proiectele obișnuite naționale nu îi vor mulțumi.
Deci spuneți…
că nu credeți în competențele noastre
și vreți să copiem proiecte verificate?
Asta ne cereți?
Poftim, dle Choi?
E un omagiu.
Creațiile sunt o formă de imitație.
Nimic nu e nou cu adevărat.
Nu, ăsta e plagiat, cu siguranță.
Nu trebuie să vă faceți griji.
Toți fac scandal pentru plagiat acum.
Dar e greu să aplice sancțiuni și să le susțină în instanță.
Nu pot să fac asta.
Nu încerca să mă convingi!
N-o să mă răzgândesc.
Ascultă-mă mai întâi! Și eu am un plan.
Ce plan?
Mai întâi ne prefacem că suntem de acord.
Apoi schimbăm proiectul pe parcurs.
Oferim un design nou.
Haide! Datele și bugetul sunt stabilite.
Și nu se pot opri în mijlocul proiectului.
Facem schimbări pe parcurs și integrăm stilul nostru.
Sună bine, nu?
Deci vrei să modifici un design plagiat!
Consideră că e o referință!
Glumești?
Myeong-u.
Știu că nu putem să facem arhitectură fără clienți,
dar nu pot lucra cu oameni cu așa mentalitate.
Cu genul ăsta de atitudine, n-o să putem face nimic.
O să avem de-a face cu multe josnicii.
Așa o să te porți?
Ne-am construit biroul cu multe datorii. Avem angajați!
De dragul lor n-o să continui.
Vreau să fie mândri că sunt arhitecți.
Prostule! Știi de ce au ei nevoie?
Nu au nevoie de sentimente abstracte,
ci de stimulente, măriri de salariu!
Dacă vrem asta, ne trebuie bani.
Compania trebuie să meargă.
Deci vrei să-ți vinzi sufletul pe bani?
Asta îi trebuie companiei?
Și tu?
Faci ceva pentru companie?
Nu ți-a păsat de comunitate!
- Te uiți mereu la piscina aia! - Ce?
O comunitate valorează sute de miliarde. Asta e doar o renovare!
Nici nu se compară!
Implici sentimentele personale în muncă!
Myeong-u.
Piscina aia ți-a amintit de trecut…
Adică… Uite ce e, Seung-hyo…
Am plecat.
Stai…
Bravo!
Super treabă!
Grozav!
Mă bucur că Do-hyeon e mai bine.
Datorită ție, dle Yeon.
E specializarea mea.
Când Se-yoon a primit diagnosticul de epilepsie,
am crezut că s-a sfârșit lumea.
Cred că a fost o provocare din cer, ca să ne facă paramedici mai buni.
- Se-yoon e un dar din ceruri. - Desigur.
Cine e salvatorul care ne-a eliberat calea?
- Tipul meu ideal. - Poftim?
De obicei prefer oameni asemenea personajelor din filmele de acțiune.
Dar gata cu asta.
Îmi plac cei plini de stoicism și energie.
Liniștiți, dar hotărâți.
Chiar e sexy.
E prima oară când descrie pe cineva care nu e Omul de Oțel ca fiind sexy.
A spus că și Omul Păianjen era sexy.
Mușchii prin colanți…
Ce scria pe spatele tricoului? Ceva cu noroi?
„Iubesc mlaștinile.”
Da, așa e.
Înseamnă că e Omul Mlaștină. Omul de Oțel, Omul Păianjen, Omul Mlaștină.
Omul Mlaștină.
A văzut cineva numărul mașinii Omului Mlaștină?
Scuze. Trebuia să mă uit. Era mare agitație.
Trebuia să te uiți. Cum îl găsesc acum?
Dră Jung, au sosit astea pentru dvs.
Am înțeles. Mulțumesc.
- Ce e asta? - Ce e?
Turte de orez? Îmi e foame.
Putem să mâncăm?
O clipă. Să vedem mai întâi cine le-a trimis.
Uite!
- E un bilețel. - Aici.
Bine.
Haide! Așteaptă!
Mulțumesc mult pentru data trecută.
Am promis că te contactez, nu? Paramedic Jung Mo-eum.
Poftim?
De unde îmi știe numele?
Dar de ce a trimis turte de orez? Mi se face sete.
Dă-mi și mie!
Sunt bune.
Dră Bae Seok-ryu?
- Bună ziua! - Bună ziua!
Încântată! Sunt Lee Jin-young.
- Mulțumesc. - V-a surprins apelul meu?
Nu, deloc.
Puteam să fi venit eu la dvs. Mulțumesc că ați venit în cartierul meu.
N-aveți pentru ce.
Trebuia să cunosc o persoană atât de faimoasă.
De unde aveți numărul meu?
Am un radar foarte bun.
Am auzit că o persoană talentată s-a întors în Coreea,
și am început să caut.
Mă flatați. Mulțumesc.
Vorbesc serios.
Dacă nu vă supărați,
pot să vă întreb de ce ați plecat de la Greip
și v-ați întors aici?
M-am întors acasă din motive personale.
Am înțeles.
Cât timp ați lucrat la Greip?
M-am angajat în 2015
și mi-am dat demisia luna trecută.
Deci zece ani?
Nu, mi-am luat un an liber în acea perioadă.
Da?
Când am împlinit 30 de ani.
Tot din motive personale?
Da.
Așa e la 30 de ani.
Și eu m-am transferat la vârsta aia.
Cariera și portofoliul tău sunt impresionante.
Nu cred că va fi o problemă.
Funcția pe care vreau să ți-o ofer la Serendipity…
Bae Seok-ryu!
De ce ești îmbrăcată așa?
Ce e asta?
De ce tot apari așa?
Pentru că locuim în același cartier.
Nici mie nu-mi place.
Se pare că suntem de acord.
Vezi-ți de drum!
Unde te duci?
Să mă trezesc și să miros cafeaua.
Cum ai devenit și mai nepăsătoare?
Ai mult curaj.
- Vrei? - Ai băut tu din ea.
- Clătește-o! - Crezi că-s murdară?
Nu pari curată.
- Zău așa! - Scuze.
Serios?
- M-ai stropit cu apă? - Nu, mi-a alunecat mâna.
Stai să vezi.
O să mă stropești? E secetă în țară.
Fac asta pentru planetă.
Unde te duci acum?
De ce ești atât de imprevizibilă mereu?
Am pierdut masă musculară de la atâta stat.
Trebuie s-o refac.
Ai tu masă musculară de pierdut?
Niciodată nu te îmbraci potrivit.
Era potrivit până acum.
Am vorbit cu o agentă de recrutare.
- De ce? - Nu știu.
Nu știu de unde are numărul meu.
Dar știi ce capabilă și talentată sunt.
Ce a spus?
Mi-a oferit câteva funcții.
La GLO Coreea și Serendipity.
Condițiile erau destul de bune.
Nu e ca înainte, dar și salariul e acceptabil.
Serios?
Seamănă cu ce făceam înainte.
O să mă adaptez rapid.
Super, nu?
Vrei s-o faci?
- Ce? - Vrei să faci din nou munca de dinainte?
Munca e muncă.
- Contează dacă vreau sau nu? - Nu e adevărat.
E slujba ta, ar trebui să faci ce vrei.
Cum poate cineva să facă doar ce vrea?
De ce nu?
De ce face lumea compromisuri?
Ai spus că te-ai supraîncălzit și te-ai închis.
- Ai spus că vrei să repornești. - Da, dar…
Ăsta e curajul tău? Să revii la vechea viață?
- Și dacă fac asta? Ce-ți pasă? - Crezi că nu te cunosc?
Te luminezi când vrei ceva
și sari în sus de bucurie, dar nu văd asta acum.
Ți se pare că încă sunt adolescentă?
Nu mă cunoști doar pentru că am fost prieteni.
Vreau doar să-ți găsești visul adevărat.
Vis? Ce? Visuri?
Crezi că poți avea visuri, pur și simplu?
Doar cei care au luxul de a le căuta pot visa.
Cei care au șansa de a se ridica iar după un eșec își pot urma visul.
N-ai cum să știi, ai trăit în climat mediteranean.
Un mediu limpede, blând, perfect.
Pentru mine căldura durează puțin. Trăiesc predominant în Siberia.
Vânturi reci, aspre, cu zăpadă, ploaie și grindină.
- Știi cum e? - Da.
Și eu am avut astfel de ierni.
Credeam că-ți amintești.
M-ai speriat.
- Ce cauți aici? - Te așteptam.
Ești la pubertate? Ce-i cu vocea ta?
E prima ta zi în echipa națională. O să te iert.
Ce faci? Iar ai făcut ceva ciudat?
E un cadou.
Prosopul e un cadou?
Da, deschide-l!
CHOI SEUNG-HYO, OLIMPIADA BEIJING 2008 CUCEREȘTE AURUL
Glumești?
E tare, nu?
I-am rugat să îl brodeze așa.
- Ia-l cu tine! - Nu, e jenant.
Dacă vede cineva?
Bine, îl iau. Bine?
Ai grijă de tine! Să aduci onoare țării.
Doar nu mă duc la Olimpiadă mâine.
Baftă! O să reușești!
Baftă!
Hai că poți!
TE VOM RĂSPLĂTI CU MEDALII
Avem vești neplăcute.
Choi Seung-hyo, care s-a calificat la Olimpiadă după ce a câștigat
Campionatul Național din 2007,
a avut un accident.
- Seung-hyo e bine. - Seung-hyo…
Seung-hyo…
E în regulă.
O să fie bine.
E bine, da?
Cu exerciții de recuperare, vei putea merge din nou.
Nu cred că vei putea continua…
cariera sportivă.
Știu.
Și eu am avut astfel de ierni.
Credeam că-ți amintești.
Mi-am lăsat telefonul la birou.
Am auzit că v-ați certat.
Mi-a spus dl Yoon.
De ce să-ți spună asta?
Mă pricep la consiliere.
Am ascultat ambele părți.
Cred că ai dreptate.
Plagiat mascat? E foarte jignitor!
Mai mult, trebuie să privești înainte.
O să avem succes pe viitor.
Nu putem avea probleme cu plagiatul.
- Ești de partea mea? - Lasă-mă să termin!
Dar și dl Yoon are dreptate.
Vreau să lucrez de la 9:00 la 17:00 și să fiu plătită bine.
Dar compania trebuie să meargă bine.
Și trebuie să mai facem angajări.
Lucrând în arhitectură, clientul e stăpânul nostru.
Dar tu nu poți doar să execuți.
Poate ești prea impasibil.
Am auzit ceva asemănător ieri.
Oricine ar fi, are dreptate.
- Știi că e adevărat. - Ce?
Seung-hyo,
ești minunat.
Vorbești frumos, ca o poezie.
Ești un idealist care preferă să viseze.
Mereu ești mândru din cale-afară.
Dar știi de unde vin toate astea?
Ești privilegiat.
Hei! Visuri?
Crezi că poți avea visuri, pur și simplu?
Doar cei care au luxul de a le căuta pot visa.
Cei care au șansa de a se ridica iar după un eșec își pot urma visul.
În concluzie, pentru dezvoltarea și gloria companiei Atelier In,
sper ca voi, cei doi CEO, să aveți o colaborare fructuoasă.
Ca să știi, dl Yoon
a stat în fața biroului tău mult timp.
- Ești un consilier grozav. - Știu.
Intră!
Se pare că nu ți-ai băut cafeaua din cauza mea.
Da, mersi.
Scuze pentru ieri.
Te-am pus în dificultate.
Nu-i nimic.
Știu că a fost o decizie rea, dar m-am prefăcut că nu e.
Îmi e rușine.
Încetează! Ce tot spui?
Am fost egoist din motive personale. Ai avut dreptate.
Voiam să lucrez mai mult la piscină.
Credeam că era șansa mea de a încheia.
Înțeleg, și m-am gândit și eu mai mult.
La cum trebuie să te fi simțit când ai renunțat la înot.
Nici nu-mi imaginez.
Na-yun tocmai mi-a spus…
că nu am putea avea două companii.
Ce?
Că trebuie să rămânem împreună dacă vrem să câștigăm.
Chiar spune numai ce vrea.
Milenialii și Generația Z sunt diferiți.
Uite, ești un tip mișto și toate cele,
dar nu vorbi așa despre mileniali și generația Z!
Poftim?
Numai bătrânii fac asta.
Copiilor nu le pasă.
Așa că nu-i grupa așa ca generație!
Deci nu-ți place de mine?
Nu vrei să lucrezi cu mine?
Ba da. De ce nu?
Da, știam eu că vrei.
Ești prea aproape.
- Nu pot lucra așa. - Bine.
- Îmi pare rău pentru ieri. - Mie îmi pare rău.
Așa!
Atunci, care a fost visul tău?
Visul meu?
Da. Când erai în liceu, ce voiai să fii?
Acum, că trebuie să răspund, nu prea știu.
Pe atunci, visul meu era să fiu prima în tot ce fac.
Voiam să fiu fiica cu care să se mândrească mama.
Voiam ca profesorii să mă laude.
Voiam să mă recunoască toți.
Privind în retrospectivă, îmi e puțin milă de mine.
De ce?
Îmi păsa de cum mă considerau ceilalți
și nu cred că am fost atentă la mine.
ȘI GLO COREEA , ȘI SERENDIPITY VOR INTERVIURI
S-a trezit, în sfârșit, eroina cu cap pătrat a familiei?
Mi-e foame.
Ți-e foame?
Tocmai am pus orezul la fiert. Durează ceva.
Mănâncă niște turte de pe masă!
Poftim?
Mănânc turte de orez prea des.
De la cine sunt?
De la vecinul cel nou.
Eu am fost agenta la casa aceea.
A stat pe piață mult timp, fără clienți.
Mi-am făcut griji. Nu e minunat?
E bună?
E bună.
Tu ești, Seok-ryu?
Dnă Yu?
Ceai de pere și flori de clopoțel. E bun pentru gât.
Mulțumesc.
Scuze. V-am speriat?
Nu-i nimic. O să mă răcoresc toată vara cu fiorii pe care mi i-ai dat.
Apropo, ce căutai?
O capsulă a timpului.
Am îngropat-o cu Seung-hyo și Mo-eum.
Ați făcut ceva așa de drăguț?
Dar n-ai găsit-o.
E mai bine așa.
Credeam că o să găsesc răspunsuri.
Dar cred că o să mă zăpăcească.
Poftim?
Dnă Yu,
v-am mințit.
Nu mai lucrez la Greip.
Mi-am dat demisia.
Să fiu sinceră, nu știu dacă am plecat eu sau m-au dat afară.
Seok-ryu, te-ai descurcat mereu bine.
De aceea mi-am făcut griji.
Dacă nu poți face ceva bine?
Ce-o să faci?
Nu cred că te-am învățat cum să faci asta.
Dar mi-am dat seama de ceva, fiind profesoară de atâta timp.
Copiii cresc.
Chiar dacă nu îi învăț,
cumva, ei tot găsesc răspunsurile.
Te-ai gândit la un răspuns când ți-ai dat demisia?
Atunci, nu te răzgândi! Continuă cu alegerea făcută!
Dacă nu, se termină prost.
Aveți dreptate.
Du-te la piscină când termini.
Cred că e și Seung-hyo.
Bine.
Hei, Seung-hyo!
Ai găsit capsula timpului?
M-ai speriat. Ce cauți aici?
Eu te întreb asta.
Ce ai în mână? Scrisoarea mea?
„Pentru Seok-ryu de peste zece ani.”
„Salut!”
- „Sunt cea mai frumoasă… - Hei!
- …Bae Seok-ryu!” - N-o citi!
- „Cum sunt în viitor?” - Te omor!
„Sunt închisă într-o clasă pentru infracțiunea de a fi elevă.”
- Hei, nu fugi! O să aluneci! - Nu!
- Nu-mi citi scrisoarea! - „Am uniformă de închisoare.”
Eram nebună. Ce-am scris?
- Hei! - „Sunt pedepsită să fac teme.”
- „Voi fi eliberată la absolvire.” - Dă-mi-o!
„«Cea mai bună» și «prima».”
- „Știi că se aseamănă?” - Zău?
- „Străduiește-te!” - Hei!
„Probabil vei fi prima.”
Am spus să încetezi!
Trebuia s-o lăsăm îngropată.
Apărea în manuale dacă era descoperită mai târziu.
O declarație care va rămâne în istorie. O perlă!
Perlă pe naiba! Dă-mi-o!
Dă-mi-o!
Ai înnebunit?
Ce urât din partea ta!
Ai sărit știind că nu știu să înot?
Hai s-o iei de la mine!
Nu. Mi-e frică de apă.
Știai?
După ce m-am lăsat de înot,
e prima dată în piscină.
De ce n-am intrat până acum?
Ce bine e!
N-am vorbit serios înainte…
Ții minte?
Când n-am mai putut înota
și eram închis în cameră.
Seung-hyo, ce faci?
Ți-am adus niște benzi desenate. Să le citim împreună.
Apoi îți fac niște ramyun.
Fără ouă, cum îți place.
Ce faci? Hei!
De ce mă împingi? Trebuie s-o citesc.
Seung-hyo, măcar dă-mi cărțile!
Credeai că nu pot intra dacă încui ușa?
Știu că ții cheile în primul sertar al pantofarului!
Bine, îți cumpăr grătar în loc de ramyun.
Îți iau eu carne! Cum ți se pare?
Hei! Stai!
Hei! Crezi că o să renunț așa ușor?
Ce faci?
Doamne!
- Serios? - Chiar m-ai speriat.
Ce faci?
Dă-te mai încolo!
Haide!
Dă-te!
Ești nebună.
Chiar râzi acum?
De ce te-ai cocoțat până aici?
Era să mori!
De ce ți-ai încuiat ușa, nesimțitule?
Era să mor din cauza ta.
Ți-am salvat viața. Ce nerecunoscătoare!
Ești nebună de legat.
Dacă eu sunt nebună, tu ce ești? Urs?
Credeai că te transformi în om după 100 de ani în peșteră?
Fosilă trilobită ce ești! Ai involuat într-un copil!
Într-un copil?
Tu arăți ca un Neanderthal.
N-ai suficientă capacitate cerebrală?
Nu faci diferența între ce poți și ce nu poți să faci, nu-i așa?
Ce miroase așa?
E peliniță și usturoi? Nu.
Miroase a moș văduv!
Eu nu simt nimic.
Taci și dispari! Du-te de unde ai venit!
Dacă dispar, o să te holbezi iar la pereți ca un ratat?
- Ratat? - Da, un ratat fără minte.
- Încetează! - Nu.
Fraier. Cel mai mare ratat din lume.
- Nu înjura! - Ce-o să faci?
Du-te și mănâncă dintr-un castron de câine, javră!
Ce-ai pățit? Ți-am spus să nu înjuri!
Ratatule! Ești redus rău de tot!
Am spus să nu înjuri.
Ce, ai cinci ani?
Dobitocule…
La naiba, am zis să încetezi!
Crezi că ești tare, nu?
Ești frustrat și timid, idiotule!
Mă simt deja ca naiba.
- De ce mă tot jignești? - Te porți ca un prost.
Sunt rănit, nu pot face nimic.
De ce mă tot jignești? Știi cum mă simt?
Ai habar prin ce trec eu acum?
Ești mai bine acum?
Abia acum îți aud vocea după o lună.
Și ce?
Ce? De ce ai ăla în geantă?
Dacă-ți mai încui ușa,
o s-o sparg.
La naiba!
Așa erai.
O nebună cu un topor, amenințând un urs închis în peșteră.
Asta e identitatea ta.
Nu mai fi lașă! Nu-ți stă bine.
- Asta e o consolare? - Înseamnă că ești varză.
Ce?
Vechea Seok-ryu era plină de viață și energie.
Dar acum ești banală.
Nu ești de gașcă. Plictisitoare.
Retrage-ți cuvintele!
Hei!
Hei…
Stai! Hei!
Ajutor!
Te țin eu! N-o să mori. E în regulă.
La naiba!
De ce-ai sărit dacă nu știi să înoți?
De ce m-ai enervat așa?
- Știi de ce te scufunzi? - Nu!
Pentru că ești încordată! Relaxează-te puțin!
Nu mă relaxez nici la vaccin! Cum mă pot relaxa acum?
Stai… Da. Prefă-te că ești meduză!
Dă din picioare! Lasă-te pe apă!
- Așa? - Da.
Bravo! Așa.
Ce? Cred că merge să mă prefac meduză.
- Merge. Da. - Merge.
Nu merge! Nu!
Capul meu!
Am înghițit apă!
Nu mă trage de păr, te rog!
Chiar plutesc acum?
Ce tare! Mă simt ciudat.
Vrei să vorbești chiar și acum?
Simte calmul apei!
Seung-hyo?
Ce e?
Chiar am avut emoții.
Mi-am dat demisia pentru că eram epuizată.
Voiam să mă odihnesc, să visez la o altă viață.
Dar…
Mă simt un nimeni fără experiența de la Greip.
Toată lumea evoluează,
doar eu m-am oprit.
Așa am fost și eu după ce n-am mai înotat.
S-a dat semnalul de start,
dar parcă eram singur la linia de start.
M-am gândit
că o să fie greu să găsesc un loc în care să înot liber din nou.
Dar l-ai găsit.
Știu.
L-am găsit, poți și tu.
Nu-mi plăcea să intru în baie, dar pot să sar iar în piscină.
Crezi?
Pot și eu să înot într-un loc nou?
Desigur.
Hei, din curiozitate…
Ipotetic.
Să zicem că ai putea să înoți din nou.
Dacă ar fi așa,
ai mai fi arhitect?
Da.
- Serios? - Desigur.
Dar tu?
- Ce? - Ipotetic.
Imaginează-te înainte să-ți dai demisia!
Dacă ai putea lucra din nou la Greip,
te-ai întoarce?
Nu.
Încă una.
Ipotetic.
Imaginează-te înainte să rupi logodna!
Ce-ai face?
Nu. Nu m-aș întoarce.
Bine, atunci.
Să scriem scrisori pentru noi în viitor, peste zece ani.
Bine.
Chiar trebuie?
Taci și scrie!
Să le deschidem în zece ani.
Dacă le deschide cineva înainte, să aibă ghinion 1.000 de ani!
Să jurăm!
Salut, Seok-ryu de peste zece ani!
Sunt cea mai frumoasă și mai bună Bae Seok-ryu.
Dacă pot arunca pânze de păianjen, cu progresul tehnologic?
Se zvonește că te cațeri pe tavane.
Zece ani pare atât de mult!
Probabil că îi vei spune lui Seok-ryu ce simți, nu?
LINIA DE OPRIRE
LINIA DE START
DRAGOSTEA DE ALĂTURI
Totuși, cum am putut să las așa dovezi?
Sentimentele alea au expirat de mult.
Ați deschis-o până la urmă?
Am dezgropat-o în seara aia. Eram curioasă.
Ne-a contactat Greip!
Eu abia m-am mutat aici. Mă bucur să te văd.
Serios?
Iar reporterul.
Iar avem aceleași gusturi?
Oricât de mult ai încerca,
e o pierdere de timp.
Nu vorbi așa despre munca mea!
Seok-ryu?
Seung-hyo!
Ce naiba ai spus?
Subtitrarea: Ligia Constantinescu