КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
СЕУЛЬСЬКИЙ ОЛІМПІЙСЬКИЙ БАСЕЙН
НАЦІОНАЛЬНИЙ ЧЕМПІОНАТ ІЗ ПЛАВАННЯ В СЕУЛІ, 2007 Р.
Синхьо, твоя мама тут? Хіба вона не приїхала в Корею на матч?
Ні, мала термінову справу, не змогла приїхати.
Он як? А твій батько?
У нього багато важких пацієнтів, він не міг кинути лікарню.
Це важлива подія. Ти ж розумієш?
-Так, пане. -Гаразд.
Зосередьмося на зустрічі.
Якщо переможеш, тебе візьмуть у збірну.
Незабаром почнеться фінальний заплив на 200 метрів вільним стилем.
Ходімо!
КОМАНДА З ПЛАВАННЯ ШКОЛИ ХЬОРИНА
На восьмій доріжці Чхве Синхьо з середньої школи Хьорина.
Ти зможеш, Синхьо!
Чхве Синхьо зі школи Хьорина на восьмій! Нумо!
Що? Чому вона тут?
Агов, Синхьо! Я тут!
-Тут! -Годі кликати мене на ім'я.
Уперед, Синхьо! Порви їх! Покажи, як це робиться!
Боже, Сокрю.
Якщо не переможеш, навіть не думай повертатися додому!
Ти зможеш!
На старт.
Швидше!
Пливи!
У тебе класно виходить!
Ну ж бо!
Уперед!
ЧХВЕ СИНХЬО ШОСТИЙ
Нічого! Не спиняйся!
Давай!
Агов!
Ого.
Вона, мабуть, справді божевільна.
Ого, серйозно?
Ти знаєш, котра година?
Ні. Подивись на годинник, якщо тобі так цікаво.
Думаєш, я про час питаю?
-Не розумієш? -Боже, який він крикливий.
Вступні іспити до коледжу давно минули. Що це за питання на розуміння?
Зараз третя ночі.
Навіть птахи та ягнята вже сплять.
То чому я чую твої крики?
Боже, бідолашний Синхьо.
Я розбудила нашу бідосю?
Не роби цього.
Наша бідося не може заснути? Заспівати тобі колискову?
Слухай, припини так говорити.
Тоді вкладайся й спи, якщо не хочеш слухати.
Ти такий галасливий.
Гей, у тому фільмі
кучерявий — це привид.
Агов, ти щойно заспойлерив фільм?
Це так неетично! Як ти міг узяти й заспойлерити?
Це не «Шосте чуття»! Кучерявий?
Я зроблю так, щоб ти сьогодні не заснув!
Що за характер такий паскудний.
Чуєш? Не зупиняйся! Ще трохи!
Ти молодець! Уперед! Іди до кінця!
ПЕРШЕ МІСЦЕ ЧХВЕ СИНХЬО
Ти приплив першим!
Ти молодець!
Чудово попрацював!
СЕРІЯ 3 СТОП-ЛІНІЯ
Тепер, коли ранок, вона затихла.
Синхьо, ти рано встав.
-Так. -Я не бачила, як ти прийшов.
Працював допізна?
-Так. -Як тривожно.
Мій син стільки працює.
Усе нормально.
Спускайся, коли скупаєшся. Поснідаймо.
Я хотіла приготувати жамбон-бер.
Але не було потрібних продуктів.
Ми їли таке час від часу у Франції.
Пам'ятаєш?
Ні, не пам'ятаю.
Правда? Ти був ще малим.
Але оскільки ми разом…
Приємно їсти разом.
Я ніколи не думала, що ти повернешся жити тут із нами.
Звідси близько до роботи. Ось і все.
Ти звільнив свою квартиру-студію?
Так, побудувати офісну будівлю було нелегко.
Якщо справа в грошах, треба було сказати мені.
Архітектура — це теж бізнес. Не перестарайся.
Так, батьку.
Завжди обережно на будівництві.
Нам у швидку везуть багато травмованих.
Добре.
Дякую за сніданок.
Цей тост жахливий на смак.
Куплю на завтра багетів і масла.
Не треба. Я зазвичай не снідаю.
Правда?
Коли тебе призначать?
Тато питав те саме.
А що? Хочеш, щоб я знову поїхала?
Річ не в тому…
Ти не любиш довго жити в Кореї.
Дякую за сніданок. Я йду на роботу.
«АТЕЛЬЄ ІН»
Вітаю!
Боже, ти мене налякала.
Ти спеціально скерувала вибух на мене?
Що? Ні, це хлопавка з дня народження Хьончхана.
Ні, це вибуховий пристрій.
Хіба ти не знаєш, що від цих штук вмирали люди?
Архітектор, який нехтує безпекою, — це лихо.
Це мені лихо.
Дісталося на горіхи за привітання.
Привітання з чим?
О, Синхьо! У нас вийшло!
Пан Юн тобі розкаже.
Що таке? Що відбувається?
Ми нарешті можемо дихати.
Отримали величезну пропозицію.
Лише для 1 % найбагатших людей Кореї.
Престижний комплекс для пенсіонерів.
Для будівництва медичний фонд Даньйон співпрацює з YR Group,
а нам пропонують все контролювати.
Вона казала, щось станеться у другій половині року.
-Хіран правду казала. -Твоя жінка ходила до ворожки?
Так. Цього разу були карти таро.
Нам неймовірно пощастило.
ГРАНАТОВЕ ДЕРЕВО
Листя ніби трохи засихає.
Ти зараз хвилюєшся через цю жалюгідну рослину?
-Хтось наклав прокляття. -Що?
Від нього залежить доля нашої компанії.
Якщо засохне, ми закриємось.
Боже. Чому ж ти його не поливав?
Ні, не зважай.
Хтось може купити добрива для рослин?
Ти такий раб забобонів.
Ось у якому я відчаї.
Якщо угода вигорить,
нам певний час не доведеться ні про що турбуватися! Мусимо ризикнути всім!
Я хочу це зробити.
Звісно. Але не просто зробити. А зробити це добре.
Я хочу це зробити.
Я теж хочу це зробити. Я так сильно цього хочу!
Ні, я хочу побачити, як ти це зробиш!
КОНКУРС ПРОЄКТІВ РЕКОНСТРУКЦІЇ СПОРТЗАЛУ ШКОЛИ ХЬОРИНА
Мамо.
Мамо?
Нікого нема вдома?
Я приготувала карі. Розігрій і поїж.
Чому це вона раптом стала такою милою?
Сотня ролів кімбапу.
Звідки таке неймовірне замовлення?
Я не знаю. Це їжа для якоїсь телевізійної зйомки.
Їх заберуть о 18:00.
Он як? Треба буде спитати, що вони знімають.
То ти вирішила дати Сокрю спокій?
-Так. -Правда?
Навіщо?
Це називається ефектом Ромео і Джульєтти.
Кажуть, що більше втручаються батьки, то сильнішим стає кохання.
А це тут до чого?
Дослухай.
Це аксіома, застосовна й до інших сфер, а не лише до кохання.
Що більше батьки контролюють свою дитину,
то більше дитина бунтує.
Так, твоя правда. Ти правильно зробила.
Так само обережно і кімбап скручуй.
Якщо зліплювати з силою, з боків…
Сокрю надовго не вистачить.
Звідки ти знаєш?
Не кожен може бути безробітним.
Вона все життя була старанною.
Зрештою вона здасться сама, якщо її трохи підштовхнути.
Я чекаю цього моменту.
Він скоро настане.
Нам треба зробити 100 штук. Нащо ти жереш?
Дуже смачно. Я тільки куштую.
-Смачно? -Так.
Швидше!
Готово.
ГРАФІК БЕЗРОБІТНОЇ ПЕ СОКРЮ
ГРАТИ В ІГРИ
Клас.
НІЧОГО НЕ РОБИТИ
Таке мені завиграшки.
ДИВИТИСЯ ТЕЛЕВІЗОР
Вони неправильно роблять. Так не можна.
ПОСПАТИ ВДЕНЬ
-Що робиш? -Я зайнятий. Бувай.
Стій. Я навіть не сказала, навіщо дзвоню. А якщо це важливо?
Навіщо ти дзвониш?
Привидом був той, із прямим волоссям.
Я кладу слухавку.
Чекай! Це важливо.
-Ходімо почитаємо комікси. -Ти можеш цього не знати.
Але люди з роботою в будні працюють.
Та я не зараз запрошую.
Я планую бути там із 18:00 до 20:00.
Приходь, коли закінчиш роботу.
Ні. Я кладу слухавку.
Безсердечний.
То й нехай. У мене є інші друзі.
-Ласкаво просимо. -Добрий день.
Привіт!
Моя найкраща подруга.
Моя близька й давня подруга!
До чого всі ці лестощі?
Я навіть не зрозуміла більшу частину.
Моим, ти така похмура. У тебе був важкий день?
Сокрю, ти така весела. Було весело нічого не робити?
Звісно.
Що хочеш почитати?
Я взяла щось із кожного жанру.
Любов? Бойовик? Сьонен-манґа?
Усе якесь нудне.
ТІЛЬКИ ДЛЯ ДОРОСЛИХ
Я хочу щось червоне.
Зрозуміло.
Ми в громадському місці в моєму районі.
Я ще не бачила таких сміливиць.
Так?
Я вже зазирнула.
Бачиш «Троянду блаженства»? Ніби непогана.
Бери її, доки ніхто не бачить.
Як закінчиш, дай почитати. Добре? Іди.
Зараз. Ніхто не дивиться.
-Прямо зараз. -Сокрю?
Я не те червоне мала на увазі.
Щось зі свіжою кров'ю і розірваною плоттю! Якесь таке.
Як оті.
Таке червоне? Могла б мені сказати.
Привіт.
А ось твій інший найкращий друг.
Ні. Відсьогодні він вибув. Його дискваліфікували.
Навіть не привітаєшся?
Ти прийшов. А казав, що не прийдеш.
Я не до тебе прийшов. А по книгу, яку я хотів прочитати.
Справді? Що за книга?
Ну… Ось вона. Я її хотів.
Книга, яку ти хотів…
«Принцеса»?
«ПРИНЦЕСА»
Ого.
Що? Не до вподоби мої смаки?
Ні, я не маю упереджень.
Але ти любиш трагічні історії кохання
з сумним кінцем?
Так, він такий.
Звідки ти знаєш?
Знаю, і все.
Яке їхало, таке й здибало.
Вам із нею варто триматися разом. Так ви турбуватимете менше людей.
Щойно прийшов — і зразу свариться. Дратує.
Що будемо робити?
А ти як думаєш? Ходімо всі додому.
Ні, в мене вільний час на вулиці з 20:00 до 22:00.
Вільний час ти теж розпланувала?
Звичка — друга натура. Яке важке в тебе життя.
Що? А що тут поганого?
Розважатися теж можна планомірно й систематично.
До речі, як щодо настільних ігор?
Іншим разом. Мені треба додому вчитися.
А що ти вивчаєш?
Сертифікацію моторних човнів.
Права на човен? Хочеш керувати човном?
Ні, в мене нещодавно виник інтерес до однієї справи.
А це вимога.
У мене ще є робота. Мені треба повертатися в офіс.
Що це таке? Хочете сказати, що ви обоє мене кидаєте?
Це справді кінець?
Бувай. Подзвони завтра.
Не дзвони мені.
Та годі.
Так, нехай! Ви, лояльні громадяни.
Стовпи індустрії!
Майбутнє Кореї залежить від вас! Так тримати!
Що мені робити самій?
Так. Ось твоя ранкова кава.
Дякую.
Нема за що. Прошу. Так смачніше.
Саме так.
Цей солодкий смак і справді бадьорить.
У тебе немає кавомашини
чи фільтрової кави?
Якби були, це не був би рієлторський офіс.
-Спина болить. -Боже.
-Чжесок, дай мені ту подушку. -Візьми сама.
Вона таке ледащо.
Доброго ранку!
-Привіт. -Що це за квіти?
Купила їх у квітникарки, коли вийшла з метро.
Гарні, правда?
-Боже. -Так і є!
Мій чоловік ніколи не купує мені такої краси.
І діти теж. То що тут зробиш? Я куплю їх для інших.
-Щиро дякую. -Гарні, правда?
Уже й не згадаю, коли востаннє отримувала квіти.
-Зачекай, я хочу сфотографувати. -Звісно.
-Це лаванда. -Надішли мені.
-Добре. -Така пахуча.
-Поверни обличчя, Чжесок. -Як приємно пахне.
Скажи?
Поверни обличчя, Чжесок.
Слухай, коли дивишся на них.
-Є! -Я ось що хотіла обговорити.
Змінімо назву нашої групи.
-Навіщо? -Хочеш змінити назву нашої групи?
Так. Пам'ятаєте, якими мерзенними були сестри Хі?
-Так. -Найгіршими.
Не хочу, щоб мене асоціювали з ними, і наша назва не допомагає.
Цього разу змінімо її на щось справді класне!
Що, наприклад?
Ну,
щось вишукане та елегантне.
Перекладемо Сок на англійську?
Хьосок, як «сок» англійською?
Я не знаю.
Ти ж дипломатка. Як це ти не знаєш?
-Звідки мені знати назви рослин? -Серйозно?
-Ще й питає. -Погугли в телефоні.
Чекайте. Зараз я пошукаю.
Стоп. За межами Кореї її не їдять?
-Навряд. -Ніколи про це не чула.
О, знайшла.
-І що це? -Полин. Маґворт.
-Маґ… Як? -Маґворт.
Ворт. Ось так.
Ти гавкаєш?
-Гірше, ніж «маґл». -Що?
Ні, важко вимовити.
Але полин же теж трава?
-Так. -Так.
А яка найкраща трава?
Лаванда!
Треба діяти швидко!
Вирішено! Лаванда.
НА МІСОК ЖИТИ З АРОМАТОМ
-Чуєш, тату? -Так?
Як можна жити з ароматом?
Я не знаю. Спитай маму, коли прийде.
Вона, мабуть, старіє. Поглянь.
Квіти на фотографії її профілю.
-Лаванда. -Кажеш, що мати стара в неї за спиною?
Ось чому вас не можна лишити наодинці.
Ти така агресивна.
Я не за спиною. Просто констатувала факт.
Ми старіємо разом.
Помовч.
Нащо ви робите так багато?
Роботи ще багато. Треба наліпити 100 штук.
-Сотню? -Так.
Якось приїжджала знімальна група й купувала їх.
Їм сподобалося, замовили ще.
Серйозно?
Тоді в мене немає вибору.
Мушу допомогти.
Гей!
Не пхайся. Чим ти допоможеш?
Не заважай. Краще поїж кімбапу.
Або токпоккі.
-Хочеш? -Ні, ти зайнятий.
Вітаємо…
-Вітаємо! -Добридень.
Пані Ю!
Боже. Це ти, Сокрю?
Ого! Ви зовсім не змінилися.
Я вас впізнала, щойно ви зайшли. Треба ж!
Мамо, це моя класна керівниця зі школи.
-Боже мій! -Добридень, пані Ю!
Вибачте, що я вас не впізнала.
Ні, все гаразд.
Я аж як побачила Сокрю згадала, що її батьки — власники цього магазину.
Що вас сюди привело?
Я прийшла замовити їжу.
Можна мені 20 порцій токпоккі і 20 порцій морозива з сиропом?
-Звісно. -Божечки.
Будемо дуже вдячні.
Але це так багато. Зможете сама все донести?
Я їй допоможу.
Ні, піду я. Ти зайнятий.
-Підеш? -Хвилинку.
-Гаразд. -Люба.
-Я зроблю це. -Хвилинку.
-Швидше. -Слухай.
Принеси пані Ю попити.
Дякую, що допомогла це донести.
Нема за що.
Ого, а школа зовсім не змінилася.
Тут завжди одне й те саме.
Може, тому я постійно забуваю, що час летить.
Дивовижно. Не віриться, що ви тепер директорка.
Навзаєм.
Ти була такою дитиною. Не віриться, що ти вже геть доросла.
Ти ненадовго в Корею? У відпустку?
Що?
Я чула, ти працюєш у «Ґрейп».
Так…
Я так зраділа, почувши це.
І не я одна.
Усі вчителі досі говорять про тебе.
Ти була такою здібною і розумною.
Знаменита учениця школи Хьорина.
Дивися, ще один знаменитий учень школи Хьорина.
Що?
Ти подався на конкурс із реконструкції спортзалу та проєктування нової будівлі?
Так, сьогодні брифінг на місці для компаній-учасниць.
Я засумнівалася, побачивши у списку знайоме ім'я.
Це чудово. Ми були б дуже вдячні, якби ти це зробив.
Пані Ю.
А це не означає, що він не повинен сидіти тут зараз із вами?
Теоретично він має зв'язки зі школою.
Порушення правил.
Ти не змінилася.
Оцінювання проведуть експерти з відділу освіти.
У мене немає повноважень.
Гарна спроба.
Трясця.
Ми так давно не бачилися. Ви вільні після обіду?
Звичайно.
Вибачте.
Я дещо пропустив під час попереднього візиту в школу.
Треба роздивитися уважніше.
Он як? Дуже шкода. Тоді я запрошу Сокрю.
Оскільки ти тут, поговори з учнями.
Розмова з випускницею.
Перепрошую? Я?
Я думаю, що ти покажеш хороший приклад.
Певно, учні будуть раді почути, що ти працюєш у «Ґрейп».
Але я…
Тоді я піду.
Добре, я знаю, що ти зайнятий. Дякую. Побажаю тобі удачі.
Дякую.
То ти не проти зустрітися з учнями?
Звісно.
Це Пе Сокрю. Випускниця нашої школи.
Працює в компанії «Ґрейп» у США.
-«Ґрейп»? -Як круто!
Сподіваюся, її енергія передасться вам.
Ця стара бумерка піде, тож говоріть вільно.
-Так, пані! -Так, пані!
-Щасти. -Дякую.
Привіт, я Пе Сокрю.
Насправді це сталося дуже несподівано,
тому я нічого не підготувала.
Можете мене питати, якщо хочете. Я відповідатиму.
У якому коледжі ви вчилися?
Після закінчення школи мене прийняли в університет Ханґук.
Провчившись рік, я почала навчатися за кордоном у США.
Я вступила в університет Берклі й закінчила його.
Це означає, що ваша сім'я багата?
Аж ніяк.
Друг готувався до навчання за кордоном.
Я теж хотіла вивчати англійську, тож ми готувалися разом.
Коли мене прийняли,
я отримала стипендію на чотири роки. Так я й поїхала туди.
-Здуріти. -Ого.
-Чекайте… -Що?
Чим ви займаєтеся в «Ґрейп»?
Посада називається продакт-менеджер.
Я відповідаю за нагляд та управління проєктами
від етапу планування до кінцевого результату.
Ви завжди мріяли стати продакт-менеджеркою?
Я не знаю. Навряд.
Тоді яка у вас була мрія?
-Моя мрія? -Так.
Коли ви були в старших класах, ким ви хотіли стати?
О, привіт, Сокрю.
Знову ігноруєш мене. Ти вже пообідала?
Не говори зі мною. Я хочу тиші й спокою.
Тоді ходімо зі мною тихенько.
Пізніше.
Нам треба йти зараз.
Хто сказав? Я не хочу нікуди йти.
Гайда зі мною!
Ти з глузду з'їхав? Як ти смієш хапати жінку за шию?
Взагалі головою не думаєш?
Говори за себе. Ти здуріла?
Яка ж ти жінка?
Звичайно, я жінка.
Я що, чоловік? Хто ж я тоді?
Ти майже…
гендерно нейтральна.
Ти сьогодні здохнути захотів?
-Хочеш, щоб тебе поховали за школою? -Тоді ходімо.
-Що? -Пішли.
Я впевнений, вона була десь тут.
Ти це вже 30 хвилин кажеш.
Нащо ми її шукаємо?
Ми домовилися дістати її через 10 років. Цей термін уже давно минув.
Я в курсі.
Ми забули про цю капсулу часу. Що в ній такого важливого?
Я навіть не пам'ятаю, що я туди поклала.
Слухай, це ж була твоя ідея.
Здається, там був лист. «Лист до мене через 10 років».
Я, мабуть, геть дурна була. Ця сентиментальність міленіалів — жах.
Забудь. Не шукай її. Хай так і лежить глибоко в землі.
Сподіваймося, її знайдуть через мільярд років, як яйце динозавра!
Ні, це все одно була б ганьба.
Сокрю, яку я знаю, дала б цікавості узяти гору над ганьбою.
Тобі що, зовсім не цікаво?
Я впевнена, там повно пафосних і невинних слів.
Але що з того? Реальність така, що ми тут сумлінно копаємо.
Та всі бачать, що ти копаєш упівсили.
Вона була десь тут.
Чому ти тоді так зробив?
Що зробив?
Я вдала, ніби ще працюю в «Грейпі».
Чому ти теж прикидався дурником?
Я ще й лекцію безсоромно читала.
Ти ж працювала в «Ґрейпі».
Чи то теж був обман?
Замовкни.
Цього достатньо. Твій досвід там був справжнім.
Думаю, його вистачить, щоб дати дітям добру пораду.
Чому цей бруд не зчищається?
Не прикидайся чистою. Просто змиєш це пізніше.
Я хочу додому.
Давай ще трохи покопаємо. У мене гарне передчуття.
Ми майже знайшли. Наче між цими деревами має бути.
Сам шукай.
Ти справді йдеш?
Сокрю!
Чорт. Я впевнений, вона була між цими деревами.
Сокрю, зачекай на мене.
Ми ж майже знайшли.
Чуєш, Сокрю?
Я вдома.
Привіт!
Що це все таке?
Подарункові коробки.
Це підробіток сусідки, я попросила трохи й собі.
Навіщо ти це робиш?
Що в тебе з рукою? Що це за знеболювальний пластир?
Мабуть, через той кімбап. Зап'ястя болить.
Я ж хотіла допомогти.
Ти допомагаєш, коли нічого не робиш, нещастя мале.
Я можу наклеїти ще 100 таких пластирів.
Сподіваюся, зможу продати 1 000 або й 10 000 кімбапів.
-Дай сюди. Я робитиму. -Навіщо воно тобі?
Це моя робота.
Не пхайся до моїх кишенькових грошей. Роби собі своє.
Тончіне!
Вона знову шаленіє.
Міг би й допомогти мамі, якщо був удома!
Що ти цілими днями робиш у своїй кімнаті?
Що це з тобою?
Я був на роботі і прийшов по свої речі.
-Мамо! -Що?
У мене приватний урок. Буду пізно.
Гаразд, гарного уроку.
-Я пішов. -Бувай.
Останнім часом Тончін молодець.
Я й не думала, що він візьметься за розум.
Зараз у нього гідне життя.
Працює неповний день, але хоч якась зарплата.
Директор спортзалу допомогає йому стати персональним тренером.
І займається спортом.
Це добре.
Я справді можу робити так і далі?
Ти не йдеш додому?
Трохи пізніше.
Що ти робиш?
Це тут ти колись плавав?
Ага.
Він досить старий.
Ним і зараз користуються?
Іноді, на уроках фізкультури.
Облиш. Ти ж знаєш, що громадські заклади неприбуткові й сповнені бюрократії.
Зараз для нас дуже важлива завтрашня зустріч із клієнтом.
Важливе і те, й інше.
Ззовні може здатися, що в тебе є ім'я, і в нас все добре,
але ти ж знаєш, що ця сфера не така проста.
Незначний спад впливає навіть на великі корпорації.
Я знаю.
Тож вимикай басейн і вмикай комплекс для пенсіонерів.
Ти на мене тиснеш?
Ні, пропоную.
А ще опублікували наше інтерв'ю для щоденної газети «Чину».
Завтра буде в газеті. Бувай.
Бувай.
АРХІТЕКТУРА БУДИНКІВ І ЛЮДИ ЧХВЕ СИНХЬО, ЮН МЬОНУ З «АТЕЛЬЄ ІН»
ПЕРЕМОГА ЧХВЕ СИНХЬО 200 МЕТРІВ ВІЛЬНИМ СТИЛЕМ
НА ЧЕМПІОНАТІ СЕУЛА 2007 РОКУ З ПЛАВАННЯ
Ти мене налякала.
Чого ти тут стоїш?
Тому про тебе на роботі ходить стільки дивних чуток.
Що в тебе є спіритичні здібності або третє око на лобі.
Що в мене є спіритичне око і я бачу людей наскрізь.
Я просто далекозора через старість.
Як стаття? Ти її терпіти не можеш?
Непогана.
Гарно спланована, зміст зрозумілий.
То чому це не схоже на комплімент?
Ти стаєш млявим.
Твої статті свідчать, що ти не бігав і не шукав.
Кан Данхо.
Коли ти тільки прийшов сюди, я вважала тебе божевільним.
Коли ти їздив поліцейськими відділками,
то пакував рюкзак і не повертався додому місяцями.
І що? Зараз я надто люблю баланс між роботою й особистим життям?
Я розумію. Чесно.
Будьмо проактивнішими.
Матиму це на увазі.
-Ти вже починаєш діяти? -Ні, йду купити рисові тістечка.
Непогано.
-Де пацієнт? -Он там.
Коли почався напад?
Хвилин 10 чи 15 тому.
Дохьон страждає на епілептичний статус.
Везімо його. Моим, сядеш попереду.
Добре.
Секундочку.
Що ж нам робити? Дорога забита.
Ми веземо важкого пацієнта.
Ми перевозимо важкого пацієнта. Будь ласка, дайте дорогу.
Напад понад 20 хвилин небезпечний.
Чому ми не рухаємося?
У нас хвора дитина. Будь ласка, дайте дорогу.
Що робить ця людина?
Схоже, він намагається прокласти нам шлях!
Що?
Я ЛЮБЛЮ ВАС, БОЛОТА
ОХОРОНЕЦЬ БОЛІТ
Гаразд, це добре.
Я ЛЮБЛЮ ВАС, БОЛОТА
ВЕЖА YR
Останнім часом з'явилося багато комплексів для пенсіонерів,
але якість дуже різна, чи не так?
Отже, найдешевше житло там починається з депозиту від двох мільярдів вон.
Ми побудуємо розкішний комплекс для пенсіонерів.
Об'єкт буде призначений виключно для 1 % найбагатших людей похилого віку.
Він буде гарним, як пам'ятка архітектури, його зведуть у самому центрі Сеула.
У місці, куди не кожен може навідатися
чи хоч наважитися глянути.
Наприклад, ті старі, які їздять в метро безкоштовно.
А я люблю метро.
Сьогодні я приїхав на машині,
але часто їжджу на метро, коли подорожую.
І в майбутньому теж їздитиму.
Я за соціальну політику, яка надає пільги на проїзд
людям похилого віку.
Це чудово.
Ми не намагалися нікого принизити.
Це було просто порівняння.
-Так, звичайно. -Авжеж.
Але якщо він буде на такому рівні, що люди не зможуть на нього дивитися,
якою буде запланована висота будівлі?
У людей шиї болітимуть.
Пан Чхве має на увазі ось що:
яка концепція вам потрібна?
Щось розкішне та екстравагантне?
Так, саме тому ми підготували кілька ескізів.
Я хотів би поєднати деякі з цих дизайнів.
Перепрошую?
Як бачите, це роботи відомих світових дизайнерів.
Наші потенційні клієнти провели багато часу за кордоном.
Їхні смаки й стандарти досить високі.
Тому звичайні вітчизняні будівлі не зможуть їх задовольнити.
То ви кажете…
що не довіряєте нашим умінням
і хочете, щоб ми відтворили перевірені дизайни?
Ви цього просите?
Перепрошую, пане Чхве?
Це вшанування.
Мистецька творчість є формою імітації.
Ніщо на світі не нове.
Ні, це явний плагіат.
За це не турбуйтеся.
Останнім часом усі кричать про плагіат.
Але складно домогтися виконання покарань, коли їх оскаржують у суді.
Я так не можу.
Навіть не вмовляй.
Я ніколи не передумаю.
Спочатку вислухай мене. У мене теж є план.
Який план?
Спочатку ми вдамо, що згодні з ними.
А потім змінимо дизайн під час роботи.
Запропонуємо новий дизайн.
Ну ж бо. Дати й бюджет затверджені.
Вони також не можуть зупинитися на півдорозі.
Ми будемо поступово вносити зміни й інтегрувати наш стиль.
Звучить непогано?
То ти хочеш обробити плагіатний дизайн!
Вважай його орієнтиром.
Ти знущаєшся?
Мьону.
Я знаю, що архітектурою не можна займатися без клієнта.
Я не можу працювати з людьми з такою точкою зору.
З таким ставленням ми нічого не зможемо зробити.
Ми мали справу з усяким брудом і ганебними речами.
І ось як ти заспівав?
Ми збудували офіс на горі з боргів. У нас є працівники, яким треба платити.
Заради них я цього не робитиму.
Я хочу зберегти їхню гордість як архітекторів.
Ох ти й дурень! Знаєш, що їм насправді треба?
Їм не потрібні ці абстрактні сентименти.
Їм потрібні практичні стимули. Підвищення зарплати!
Якщо ми хочемо їм це дати, нам потрібні гроші.
Компанія мусить процвітати.
То ти хочеш продати душу за гроші?
Так буде найкраще для нашої компанії?
А ти що?
Ти щось робиш для компанії?
Тобі начхати на комплекс пенсіонерів!
-Завжди тільки й дивишся на той басейн! -Що?
Комплекс для пенсіонерів на сотні мільярдів і простий ремонт спортзалу!
Ці речі взагалі не можна порівняти!
Ти привніс у роботу особисті почуття!
Мьону.
Той клятий басейн нагадав тобі про минуле…
Тобто… Слухай, Синхьо…
Я поїхав.
Чекай…
Чудова робота.
Гарно попрацювали.
Молодці!
Я рада, що Дохьону вже краще.
Це все завдяки вам, пане Йон.
У цій сфері я знавець.
Коли Сеюн уперше діагностували епілепсію,
я думав, моєму світу настав кінець.
Гадаю, це був виклик від бога, щоб зробити нас кращими парамедиками.
-Сеюн — дар божий. -Звичайно.
Хто той рятівник, що розчистив нам дорогу?
-Мій ідеальний типаж. -Що?
Зазвичай мені подобаються люди, схожі на зірок фільмів екшн.
Але тепер уже ні.
Подобається хтось непохитний, але сповнений енергії.
Мовчазний, але рішучий.
Ого. Ось що дійсно заводить.
Це вона вперше каже, що її заводить не Залізна Людина.
Ні, казала, ще Людина-павук може бути.
М'язи крізь трико…
Що було написано на футболці ззаду? Щось про болото?
«Я люблю вас, болота».
Оце воно, точно.
Це означає, що він Болотяник. Залізна людина, Людина-павук, Болотяник.
Болотяник.
Хтось бачив номер машини Болотяника?
Вибач. Треба було звернути увагу. Але було не до того.
Треба було глянути. Як я тепер його знайду?
Пані Чон, це вам принесли.
Зрозуміло. Щиро вам дякую.
-Що там таке? -Що це?
Рисові тістечка? Я зголоднів.
Можна нам трохи?
Секундочку. Спершу глянемо, хто їх надіслав.
Ось воно.
-Тут є листівка. -Ось вона.
Добре.
Та годі. Зачекайте.
Щиро дякую за минулий раз.
Я ж обіцяв, що зв'яжуся з вами, так? Парамедикиня Чон Моим.
Що?
Звідки він знав, як мене звуть?
Але чому він прислав рисові тістечка? Від них хочеться пити.
Дайте й мені.
Смачні.
Пані Пе Сокрю?
-Добрий день. -Добрий.
Приємно познайомитися. Я Лі Чинйон.
-Дякую. -Вас здивував мій дзвінок?
Зовсім ні.
Я могла б приїхати на зустріч із вами. Дякую, що завітали в мій район.
То пусте.
Я радо зустрілася з такою поважною людиною, як ви.
Але звідки у вас мій номер?
У мене чудовий радар.
Я почула, що в Корею повернулася талановита людина,
тому стала розпитувати.
Ви мені лестите. Дякую.
Я серйозно.
Якщо не заперечуєте,
можна спитати, чому ви пішли з «Ґрейп»
і повернулися сюди?
У мене була особиста причина повернутися додому.
Зрозуміло.
То як довго ви працювали в «Ґрейп»?
Я влаштувалася в компанію у 2015 році,
а офіційно звільнилася минулого місяця.
Отже, 10 років?
Ні, я взяла рік перерви посередині.
Он як?
Так, коли мені було 30 років.
Це також було з особистих причин?
Так.
30-ліття — воно таке.
Я в тому віці перейшла на іншу роботу.
Ваша кар'єра й портфоліо дуже вражають.
Не думаю, що це буде проблемою.
Посада, яку я хочу запропонувати, в «Серендипіті»…
Пе Сокрю.
Чому ти так одягнена?
Що це таке?
Чому ти вічно ошиваєшся десь поруч?
Бо ми живемо в одному районі.
Я теж від цього не в захваті.
Здається, в цьому ми схожі.
Іди собі, куди йшов.
Куди ти йдеш?
Прокидатися й співати.
Як стати ще безтурботнішою?
Ти така смілива.
-Хочеш? -З неї ж пила ти.
-Бодай сполосни. -Я що, брудна?
Чистою тебе не назвеш.
-Та боже. -Вибач.
Серйозно?
-Ти бризнула на мене водою? -Ні, рука зісковзнула.
Ну, постривай.
Бризкатимеш на мене? У нашій країні брак води.
Це заради Землі.
Куди ти зараз?
Чому ти така непередбачувана в усьому, що робиш?
Я втратила м'язову масу, лежачи цілими днями.
Оце надолужую.
У тебе є м'язова маса, щоб її втрачати?
А ще ти недоречно вбираєшся.
Дотепер усе було доречно.
Я нині зустрічалася з рекрутеркою.
-Для чого? -Не знаю.
І не знаю, звідки у неї мій номер.
Але ти ж знаєш, яка я здібна й талановита.
Що вона сказала?
Запропонувала мені кілька посад.
У «GLO Корея» та «Серендипіті».
Умови були досить непогані.
Не так багато, як раніше, але зарплата пристойна.
Серйозно?
Робота схожа на те, чим я займалася раніше.
Я швидко звикну.
Чудово, скажи?
Ти хочеш цим займатися?
-Що? -Хочеш знову займатися цією роботою?
Робота — це просто робота.
-Яка різниця, хочу я цього чи ні? -Це неправильно.
Це твоя робота, тож роби, що хочеш.
Як люди можуть займатися тільки тим, чим хочуть?
А чому ні?
Чому всі йдуть на компроміс із реальністю?
Ти сказала, що перегрілася й вимкнулася.
-Що хочеш перезавантажитися. -Так, але…
Оце твоя сміливість? Повернутися до старого життя?
-То й що, якщо так? Яке твоє діло? -Думаєш, я тебе не знаю?
Коли ти чогось хочеш, очі горять,
і ти аж тупочеш від захвату, але зараз я нічого цього не бачу.
Я все ще здаюся тобі юнкою?
Не думай, що знаєш мене, бо ми дружили в дитинстві.
Я просто хочу, щоб ти знайшла свою справжню мрію.
Мрію? Алло! Мрії?
Думаєш, мрії можна взяти й здійснити?
Мріяти може лише той, кому доступна розкіш шукати їх.
За мріями можуть іти ті, хто мав шанс встати знову після невдачі.
Ти не розумієш. Ти живеш у середземноморському кліматі.
Це чисте, помірне, ідеальне середовище.
А в мене тепло завжди короткочасне. Здебільшого я живу в Сибіру.
Крижаний вітрисько зі снігом, дощем і градом.
-Знаєш, як це? -Знаю.
У мене теж були такі зими.
Я думав, ти пам'ятаєш.
Ти мене налякала.
-Що ти тут робиш? -Я чекала на тебе.
Це статеве дозрівання? Що з твоїм голосом?
Це твій перший день у збірній. Я пропущу це повз вуха.
Що ти робиш? Знову щось дивне?
Це подарунок.
Рушник — подарунок?
Так, розгорни.
ЧХВЕ СИНХЬО, ОЛІМПІАДА-2008 У ПЕКІНІ ВПЕРЕД ПО ЗОЛОТО
Ти жартуєш?
Правда, круто?
Я попросила вишити саме так.
-Візьмеш із собою. -Ні, мені соромно.
Що, як хтось побачить?
Ну добре, візьму. Задоволена?
Бережи себе. Здобудь славу своїй країні.
Я ж не завтра на Олімпіаду їду.
Удачі! У тебе вийде!
Щасти тобі!
Ти зможеш!
МИ ВІДДЯЧИМО ЗА ВАШУ ПІДТРИМКУ МЕДАЛЯМИ
Ми принесли сумну звістку.
Чхве Синхьо, який забезпечив собі олімпійську путівку, вигравши
чемпіонат із плавання 2007 року…
…потрапив в аварію.
-З Синхьо все гаразд. -Синхьо…
Синхьо…
Нічого.
Нічого. Все буде добре.
Усе гаразд, чуєш?
Після реабілітації ти знову зможеш ходити.
Навряд чи ти зможеш продовжувати…
свою спортивну кар'єру.
Я знаю.
У мене теж були такі зими.
Я думав, ти пам'ятаєш.
«АТЕЛЬЄ ІН»
Я забув телефон у себе в кабінеті.
Я чула, ви посварилися.
Пан Юн мені сказав.
Чому він розповів про це тобі?
У мене є певний талант до психології.
Я вислухала обидві сторони.
Гадаю, ти маєш рацію.
Прихований плагіат? Це так принизливо!
Ба більше, людина має дивитися вперед.
Скоро ми досягнемо успіху.
Проблеми з плагіатом можуть нас знищити.
-Ти на моєму боці? -Дай мені договорити.
Утім, пан Юн теж має рацію.
Я хочу працювати з 9 до 17 й отримувати гідну зарплату.
Для цього компанія повинна процвітати.
Треба найняти більше людей.
Через природу архітектури ми завжди відповідальні перед клієнтом.
Проте ти не знаєш, як це робити.
Може, ти надто вдоволений.
Щось подібне я чув і вчора.
Хто б це не був, людина мала рацію.
-Ти знаєш, це правда. -Що?
Синхьо,
ти дивовижний.
Ти гарно говориш, як вірші читаєш.
Ти ідеаліст, що любить мрії понад реальність.
Ти завжди такий гордий.
Але ти знаєш, звідки це все береться?
Це через привілеї.
Алло! Мрії?
Думаєш, мрії можна взяти й здійснити?
Мріяти може лише той, кому доступна розкіш шукати їх.
За мріями можуть іти ті, хто мав шанс встати знову після невдачі.
Тож на завершення, для розвитку й слави «Ательє Ін»
я сподіваюся на мирну співпрацю обох президентів.
Щоб ти знав,
пан Юн довго стояв перед твоїм офісом.
-Ти чудова психологиня. -Я в курсі.
Заходьте.
Здається, ти й каву не попив через мене.
Так, дякую.
Вибач за вчорашнє.
Поставив тебе в скрутне становище.
Ні, все гаразд.
Я знав, що це була погана ідея, але вдавав, що це не так.
Мені так соромно.
Припини. Що ти таке кажеш?
Я був егоїстом з особистих причин. Ти мав рацію.
Я більше хотів працювати над басейном.
Я думав, це мій шанс перегорнути ту сторінку.
Розумію, я думав про це.
Про те, що ти відчував, коли кинув плавання.
Не можу навіть уявити.
Наюн щойно сказала мені, що ми обидва…
прогоріли б, якби мали окремі компанії.
Що?
Що маємо триматися разом, якщо не хочемо вмерти з голоду.
Вона дійсно говорить усе, що хоче.
Міленіали й покоління Z точно різні.
Слухай, ти молодець і все таке,
але не говори так про покоління M і Z.
Що?
Так тільки старі люди кажуть.
Дітям байдуже.
Тож не групуй їх отак, цілими поколіннями.
То я тобі не подобаюся?
Не працюватимеш зі мною?
Працюватиму. Чому ж ні?
Я так і знав, що працюватимеш.
Ти надто близько.
-Я не можу так працювати. -Добре.
-Ще раз вибач за вчорашнє. -Ні, це ти вибач.
Пасуй!
Тоді яка у вас була мрія?
Моя мрія?
Так. Коли ви були в старших класах, ким ви хотіли стати?
Тепер, коли я мушу відповідати, навіть не знаю.
Тоді я мріяла бути першою в усьому.
Я хотіла бути донькою, якою могла б пишатися моя мама.
Хотіла, щоб мене хвалили мої вчителі.
Я хотіла, щоб усі мене впізнавали.
Озираючись назад, мені трохи шкода себе.
Чому?
Я переживала, як мене сприймають інші,
але не звертала увагу на себе.
КАДРОВИКИ З «GLO КОРЕЯ» І «СЕРЕНДИПІТІ» ЗАПРОШУЮТЬ НА СПІВБЕСІДИ
Дурна героїня нашої сім'ї нарешті прокинулась?
Я хочу їсти.
Ти голодна?
Я щойно поставила рис. Це займе деякий час.
Поїж он рисові тістечка на столі.
Що?
Останнім часом я часто їм рисові тістечка.
Від кого вони?
Від нового сусіда, він щойно переїхав.
Я була рієлторкою в цьому будинку.
Він сто років був на ринку, нуль охочих.
Я вже аж хвилювалася. Хіба не чудово?
Смакує?
Дуже.
Це ти, Сокрю?
Пані Ю?
Це чай з груші й дзвоників. Корисний для горла.
Спасибі.
Вибачте, що так сталося. Налякала вас?
Нічого. Мені все літо буде прохолодно завдяки холодку по спині від тебе.
До речі, а що ти там шукала?
Капсулу часу.
Я закопала її там разом із Сонхьо й Моим.
Ви всі робили щось таке миле?
Але не змогли знайти її.
Воно й на краще.
Я думала, що знайду відповіді, побачивши її.
Це лиш заплутає мене ще більше.
Що?
Пані Ю,
я вам збрехала.
Я більше не працюю в «Ґрейп».
Я звільнилася.
Якщо чесно, я не знаю, чи я сама звільнилася, чи мене вигнали.
Сокрю, ти завжди все робила правильно.
Тому я й хвилювалася за тебе.
Що, як у тебе щось не виходитиме?
Що ти зробиш тоді?
Схоже, цього я тебе не навчила.
Але проробивши стільки часу вчителькою, я дещо зрозуміла.
Діти все одно ростуть.
Навіть якщо я їх не вчу,
усі вони так чи інакше знаходять відповіді.
Чи думала ти про якусь відповідь, коли звільнялася?
Тоді не передумуй. Довірся своєму вибору і живи далі.
Передумування погано закінчується.
Ваша правда.
Як закінчиш, іди до басейну.
Здається, там Синхьо.
Добре.
Агов, Синхьо!
Знайшов капсулу часу?
Ти мене налякала. Що ти тут робиш?
Це я в тебе маю спитати.
Гей, а що це в тебе в руці? Мій лист?
«Для Пе Сокрю через 10 років.
Привіт!
-Це я. Найкраща і найкрасивіша». -Агов!
-«Пе Сокрю!» -Не читай. Гей!
-«Якою я буду в майбутньому?» -Я тебе вб'ю!
«Мене ув'язнили в класі за злочин — статус учениці».
-Ану не біжи! Бо послизнешся! -Ні!
-Не читай мого листа! -«Шкільна форма — це тюремна роба».
Я була дурною. Що я написала?
-Е! -«Мене карають уроками.
-Випустять, коли я закінчу школу». -Віддай!
«Ти ж знаєш, що найкраще й перше
-схожі, так?» -Це божевілля!
-«Якщо ти зробила все, що могла…» -Агов!
«…то маєш будеш першою».
Я сказала тобі зупинитися!
Не треба було її відкопувати.
Якби знайшли пізніше, потрапило б у підручники.
Заява, яка увійде в історію. Це велика цінність!
Яка там цінність! Дай сюди.
Віддай, кажу!
Геть здурів?
Ого, це підло.
Ти стрибнув, знаючи, що я не вмію плавати?
Застрибуй і забери її в мене.
Ні, я боюся води.
Ти знала?
Відколи я кинув плавати,
це я вперше в басейні.
Ох, чому ж я не приходив раніше?
Тут так приємно.
Слухай, я не мала на увазі те, що сказала раніше…
Ти пам'ятаєш?
Коли я вже не міг плавати
і не виходив зі своєї кімнати?
Синхьо, що ти робиш?
Я принесла комікси. Почитаймо їх разом.
Тоді я приготую тобі рамен.
Без яєць, як ти любиш.
Що ти робиш? Гей!
Чого ти мене штовхаєш? Я хочу почитати.
Синхьо, хоча б віддай мені мої комікси.
Ти думав, що я не зможу зайти, якщо замкнути двері?
Я знаю, що ключі — у верхній шухляді полиці з взуттям!
Добре, замість рамену я куплю тобі шашликів!
Я куплю тобі м'яса! Що скажеш?
Стій! Чекай! Гей!
Думаєш, я так просто здамся?
Що ти робиш?
Овва!
-Серйозно? -Ти мене дуже налякав.
Що ти робиш?
Відійди.
Та що ж це!
Відійди з дороги.
Ти божевільна.
Ти реально зараз смієшся?
Навіщо ти сюди залізла?
Ти мало не вбилася!
Так, а нащо ж ти замкнув свої двері, придурку?
Я мало не вбилася через тебе.
Я щойно врятував тобі життя. Ох ти й невдячна.
Психічка, їй-богу.
Якщо я психічка, то хто ти? Ведмідь?
Думав, перетворишся на людину, просидівши 100 років у печері?
Скам'янілий дурень, схожий на трилобіта. Ти перетворюєшся на дитину.
Дитину?
Це ти схожа на неандерталку.
Тобі розумових здібностей бракує?
Ти не розрізняєш, що можна робити, а що ні, так?
Що це за сморід?
Полин і часник? Ні.
Пахне самотнім стариганом!
Нічим тут не пахне.
Заткнися і забирайся. Туди, звідки прийшла.
Якщо я заберуся, ти знову витріщатимешся на стіну, як невдаха?
-Невдаха? -Так, тупий невдаха.
-Припини. -Ні.
Бовдур. Трясця, ти найбільший невдаха на світі.
-Не лайся. -А то що?
З собачої миски наїжс, вилупку.
Та що це з тобою? Я ж просив не лаятися!
Клятий невдаха. Ох ти й тупий.
Я ж просив не лаятися.
Тобі що, п'ять років?
Бовдуре…
Чорт забирай, я сказав, годі!
Думаєш, ти крутий, так?
Ти бісиш своєю нікчемністю, покидьку.
Дідько, мені й так паскудно.
-Чому ти визвірилася на мене? -Це ти поводишся, як дурень.
Мені боляче, і я нічого не можу робити.
Чого ти тут на мене визвірилася? Ти хоч знаєш, як мені зараз?
Знаєш, що я переживаю?
Полегшало?
Це я вперше за місяць чую твій голос.
І що?
Гей. Чому ти носиш це в сумці?
Знову замкнеш двері —
і я їх порубаю.
Прокляття.
Ось ким ти була.
Клятою психічкою, що кидається з сокирою на ведмедя, який засів у печері.
Такий у тебе характер.
Не бійся. Тобі це не пасує.
-Така в тебе розрада? -Це означає, що ти зануда.
Що?
Стара Сокрю була жвавою й енергійною.
Але зараз ти геть ніяка.
З тобою не весело. Ти нудна.
Ану візьми свої слова назад.
Агов!
Ти…
Стій! Куди?
Рятуй мене!
Рятуй!
Я тебе тримаю! Ти не помреш. Усе гаразд.
Чорт забирай!
Нащо було стрибати, якщо не вмієш плавати?
А нащо було так мене бісити?
-Знаєш, чому ти тонеш? -Ні!
Тому, що в тебе тіло напружене! Розслабся трохи! Розслабся!
Я не можу розслабитися, коли мені роблять укол! Як мені розслабитися?
Стій, просто… Так. Уяви, що ти медуза.
Махай кінцівками. Так, хай вода тебе тримає.
-Махати? Ось так? -Угу.
Ну от. Ось так.
Що? Здається, якщо прикидатися медузою, це допомагає.
-Працює. Так. -Працює.
Не працює! Ні! Не працює!
Моя голова!
Ой! Я напилася води!
Не хапай мене за волосся. Будь ласка.
Я правда зараз плаваю?
Це так круто! Ого. Такі дивні відчуття.
Ти хочеш продовжити розмову навіть у цю мить?
Відчуй спокій у воді.
Чуєш, Синхьо?
Що?
Я дуже нервувала.
Я хотіла звільнитися, бо була виснажена.
Хотілося відпочити і помріяти про нове життя.
Але…
без свого минулого в «Ґрейп» я почувалася нулем без палички.
Усі рухаються вперед,
одна я зупинилася.
Так я почувався, коли кинув плавання.
Пролунав стартовий сигнал,
але я відчував, що стою на самоті на стартовій лінії.
Я думав,
буде важко знайти місце, де я зможу знову вільно плавати.
Але ти його знайшов.
Знаю.
Я знайшов, то чому ти не можеш?
Я ненавидів занурюватися у ванну, але знову можу застрибнути в басейн.
Думаєш?
Я теж зможу поплавати в новому місці?
Звісно.
А от мені цікаво.
Гіпотетично.
Припустимо, ти знову зможеш плавати.
Якби це сталося,
ти б залишився архітектором?
Угу.
-Чесно? -Звісно.
А ти?
-Що? -Гіпотетично.
Припустимо, ти не звільнилася.
Якби ти могла повернутися в «Ґрейп»,
ти це зробила б?
Ні.
Ще одне.
Гіпотетично.
Припустимо, ти не розірвала заручини,
що б ти зробила?
Ні. Я б не повернулася.
Тоді добре.
Ми напишемо листи собі в майбутнє, через 10 років.
Згода.
А це обов'язково?
Замовкни й пиши.
Відкриємо через 10 років.
Якщо хтось відкриє раніше, йому не щаститиме 1 000 років!
Поклянемося на мізинчиках! Без відмов!
Привіт, Пе Сокрю через 10 років.
Це я. Найкраща і найкрасивіша. Пе Сокрю!
Що, як я зможу стріляти павутинням із розвитком технологій?
Ходять чутки, що ти лазиш по стелях.
Десять років відтепер здаються такими далекими.
У цей час ти, певно, вже розповів Сокрю про свої почуття, так?
СТОП-ЛІНІЯ
СТАРТОВА ЛІНІЯ
КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Як я міг залишити такі докази?
Ті почуття вже давно минули.
Ти нарешті відкрила її?
Я відкопала її тієї ночі. Мені було цікаво.
Нам подзвонили з «Ґрейп»!
Я недавно переїхав. Радий тебе бачити.
Правда?
Знову цей репортер.
Наші смаки знову співпали?
Як не старайся,
це марна трата часу.
Не кажи так про мою сумлінну роботу.
Сокрю?
Синхьо!
Що ти, в біса, зараз сказав?
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова