LÁSKA OD SOUSEDŮ
Co kdybychom letos jeli
na dovolenou na Aljašku?
Moc bych tam chtěla.
Já teda ne.
Tak…
Co na túru do Yosemitů?
Taky ne.
Fakt? Tak…
Do New Yorku?
Můžeme chodit do divadel a muzeí.
- Zní to dobře, ne? - Ani ne.
Tak nic. Zapomeň na to. Nepojedeme nikam.
Oba jsme pořád tak zaneprázdnění.
Chtěla jsem s tebou jet aspoň v létě na dovolenou. Chápeš?
Ale vidím, že jsem si zbytečně dělala naděje.
- Otevři ji. - Proč?
To zjistíš, až ji otevřeš.
PŘÍLET INČCHON
Dlouho jsi v Koreji nebyla.
Nechybí ti mamka?
Ty brečíš?
Jsou tam dvě letenky. Poletím taky.
Hjon-džune.
V té obálce je ještě něco.
Nemyslel jsem, že tě budu žádat takhle v pyžamu.
Sok-rju, věčně netrpělivá a vznětlivá…
Vezmeš…
Vezmeš si mě?
Ano.
Chtěl jsem tě požádat v nějakou zvláštní chvíli.
Tahle chvíle je dokonalá.
Jak by to mohlo být ještě lepší?
Obávám se, že je to rakovina žaludku.
Zdá se, že je v rané fázi,
ale přesné stadium určíme až po operaci.
Naplánujeme ji na co nejdříve
a pak probereme pooperační léčbu.
Ale nejprve provedeme testy a biopsii.
Musíte se objednat na klinice…
Málo jsem spala.
Jedla jsem nepravidelně.
Byla jsem vystavená nadměrnému stresu.
Přemýšlela jsem nad tím, proč jsem onemocněla,
když najednou jsem vyhlédla z okna.
Nebe bylo tak jasné.
Bylo mi 30 let.
9. DÍL TEMNOTA ŽIVOTA
Čau, Mo-um. To jsem já.
Najdi mi nejbližší nemocnice s pohotovostí.
ČCHÖSUNG
Máte závratě, je vám zle od žaludku?
Ne, jsem v pořádku.
DŽONGHONOVA FN
Jsem ve Džonghonově fakultní nemocnici?
Nevěděla jste to?
Všechno proběhlo tak hekticky.
Není tu teď náhodou doktor Čoi Gjong-džong?
Dnes má volno.
Vy profesora znáte?
Ne.
Viděla jsem ho v televizi. Je slavný.
Jestli jsem v pořádku, tak já půjdu.
Počkejte. Vyslechněte si výsledky.
Dobře.
Sok-rju.
Hjon-džune.
Ty jsi ještě tady?
Jak bych mohl odjet bez tebe?
Vyšetřili tě? Co říkal doktor?
Není to recidiva…
Sok-rju!
Čchösungu.
Jsi v pořádku? Ještě tě bolí břicho?
Ne.
Proč tě bolelo? Co se stalo?
No, víš…
Jak jsi věděl, že jsem tady? Kdo ti to řekl?
Ale nikdo.
Tak co říkali?
Prý jsem v pořádku. Proč křičíš?
Já tě slyším.
Pardon, ale já jsem tu taky. Mohls aspoň pozdravit.
Tebe?
O tebe jsem strach neměl.
Pojď. Odvezu tě domů.
Pojeď se mnou.
Je mi jedno, s kým pojedu, ale hlavně už pojeďme.
Umíš se dobře do všeho míchat.
Ale nepřeháněj to.
Tohle je mezi mnou a jí.
Cože?
Hjon-džune, sveze mě Čchösung.
- Co? - Jedeme stejným směrem.
Díky za dnešek.
Zavolej, až dorazíš.
Budu čekat.
Nečekej.
Uložím ji brzy.
Sok-rju pro mě není dítě,
ale žena.
Jdeme.
Rakovina žaludku?
Co si počnu?
Mám děsný strach.
Neměj, není se čeho bát.
Spravím to.
Udělám, co půjde, aby ses vyléčila.
Medicína dělá neskutečné pokroky.
Přišli na to brzy, vyléčí tě.
Mám kamaráda v nemocnici.
Hned mu zavolám.
Třeba pomůže tu operaci urychlit.
Dobře. Od zítřka
nastup na nemocenskou.
- Já si taky vezmu volno. - Jo?
To nejde, máš teď důležitý případ.
Nic není důležitějšího než ty.
Neboj.
Budu při tobě stát.
Počkej chvilku.
Mám vystoupit?
Jo.
Co se děje? Co to má znamenat?
Jsem jen galantní.
Když pro tebe kluk něco takového udělá, prostě to přijmi.
Nedělej to. Je to divný.
Běžně se ke mně chováš jako ke služce.
A najednou jako k princezně, zmátlo mě to.
Tak se k tobě asi choval Hjon-džun.
No nic. Jen jdi.
Nemyslíš,
že bys to měla říct rodičům?
Co je láska?
No sláva, dcero!
Proč se ti nedá dovolat? Bála jsem se, že se něco stalo.
Nic se nestalo. Co děláš?
Skvělé načasování.
Dělám ti kimči.
Ne. Neposílej mi ho.
Tady si ho můžu koupit taky.
Ale není korejské, nebude to to samé.
Mám zelí z Kangwonu. Je vynikající.
Ne, říkám ti, nic neposílej.
Prosila jsem tě i minule, a stejně jsi ho poslala.
Vyteklo z krabice.
Byl to pěkný trapas.
Protože jsem byla hamoun a plnila to až po okraj.
Tentokrát si dám pozor.
Ne, já ho nechci.
Říkám, že ho nepotřebuju.
Proč mě neposloucháš?
Poslouchej mě, když ti něco říkám!
Tak si dáš pořádně, až přijedeš k nám.
Kdy že letíš?
Nemůžu přiletět.
Nějaký čas asi nebudu ani moc volat.
Proč? Jsi tak zavalená prací?
Jo, začala jsem nový projekt.
Moc důležitý.
Dobře, to chápu.
Tvoje práce je důležitá. Nebudu tě zdržovat.
I když nemáš čas,
musíš ale pravidelně jíst a dost pít a spát.
A volej mi častěji.
Dobře. Myslím…
Myslím, že mi volají z práce. Ahoj.
Jo…
Potvora.
To nic, Sok-rju. Není to nic tak hrozného.
Uzdravím se. Řeknu jim to, až se uzdravím.
Není to žádná hrůza. O nic nejde.
Hjon-džune, podepři mě.
Můžeš se o mě opřít.
Sok-rju pro mě není dítě,
ale žena.
Pěkný postoj. Načasování taky bezvadné.
Nazdar.
„Nazdar?“
Pěkně jsi mě vyděsil. Chceš snad odpalovat sám?
Přidej se, jestli chceš. Potřebuješ peníze?
Mám svoje, troubo.
To už je dávno.
Tak se trochu uvolníme.
Páni.
Úžasné. Kdo by to byl řekl?
Nevypadáš jako někdo, komu jdou sporty.
Jestli ses přišla hádat, máš smůlu.
Nemám náladu.
To se vsadím.
Co se stalo?
Zase Sok-rju?
Takže do nemocnice odjela radši s tím pitomcem než s tebou?
No teda.
Vypadáš jako praštěný míčkem.
- Přijde ti to jako sranda? - Trochu jo.
A co?
Zeptal ses jí?
Proč si v tu chvíli vybrala jeho?
Ne.
Ježíši, tos měl.
Ještě pořád máš ten otravný zlozvyk.
Mám se do toho vložit a zažehnat krizi?
Zapomeň.
Máš pravdu.
Je na tobě, jestli to bude trefa nebo promáchneš.
Tak něco říkej, ať se aspoň vypovídáš.
Řekni, jak se cítíš.
Jak se teď cítíš?
Hrozně.
A žárlím.
Slíbil jsem Sok-rju,
že se nebudu vyptávat, proč zrušili zásnuby.
A jemu jsem řekl,
že je mi to jedno, protože mezi nimi to skončilo.
Dělal jsem, že je mi to fuk.
Ale toužím se zeptat.
Tolik, že se z toho asi zcvoknu.
Mezi Sok-rju a mnou je vsuvka.
Je v ní Hjon-džun
a taky jedna její část, kterou neznám.
Je to… Jak to říct?
Štve mě to.
Mysli na to, kolik času jste spolu strávili.
Když bereš jen ty dva v Americe,
tak vy dva jste jako starověké civilizace.
Jako Egypt nebo Mezopotámie.
Takže neboj. Nevzdávej to.
Nevzdávám.
Ale poslední dobou jsi celý scvrklý a samá vráska.
A zestárl jsi.
Jak to? Vážně?
Ty s tou zamilovaností naděláš.
Hele.
Taky ti tluče srdce?
Kdyby netlouklo, jsem mrtvý.
Tak jsem to nemyslela.
Když se ti někdo líbí,
rozbuší se ti srdce rychleji?
Samozřejmě.
S ní jako o závod.
I když je s někým jiným.
Tak rychle a nahlas jako víření tradičních korejských bubnů?
Jaké víření? O čem to mluvíš?
Zapomeň na to.
To nic.
A co Sok-rju? Je v pořádku?
Nevím.
Poslední dobou se nějak nimrá v jídle.
Že by taky stárla?
Dřív mohla jíst klidně hlínu a byla v pohodě.
Vážně.
HJON-DŽUN
Nezapomeň si vzít léky.
Dělá se mi z nich špatně.
Je pozdě. Běž spát.
Dobrou noc, Sok-rju.
Když jsem onemocněla, ležela jsem v noci v posteli a přemýšlela.
Proč se jí říká rakovina?
Na jméně vždycky záleží.
„Rakovina“ zní pochmurně a děsivě.
„Květina.“ „Měsíc.“ „Hvězda.“
Mohla by mít veselejší název.
Ten si dovoluje.
- Tati, já… - Běžím.
- Dobře, hezký den. - Ahoj.
Nebudu ti ten kurz zakazovat.
Na učení není nic zlého.
Jen ti to prospěje.
- Fakt? - Jasně.
Vaření je skvělý koníček. A je nutné k přežití.
Ty znalosti využiješ, až se vdáš.
A přemýšlela jsem.
Nemusíš jezdit do USA, když nechceš.
Najdi si práci tady.
Snadno se v nějaké velké firmě uchytíš.
Mami.
Můžeš mít pochybnosti.
Ale máš s touhle prací tolik zkušeností. Mysli na budoucnost.
O budoucnosti si rozhodnu sama.
A vidím ji ve vaření.
Nebuď směšná.
To ti s tatínkem nikdy nedovolíme.
Rodič nemůže své dítě nechat sejít z cesty.
Nesešla jsem. Jsem na dobré cestě.
Až doteď jsem nevěděla, kudy ta cesta vede.
Honila jsem se jako blázen, ale konečně jsem směr našla.
Hodně trnitou cestou. Zapadneš v blátě!
Nemarni čas a soustřeď se na práci.
Nevyslechneš si, co ti chci poradit?
Dalo práci tě vychovat. Myslíš, že je to tvoje zásluha?
Co ti tak trvalo?
Umírám hlady.
Co? Jsme snad domluvení?
- Zase ses pohádala s mámou? - Hleď si svého.
Pojďme se najíst.
Kam?
Nic lepšího jsi vybrat nemohl?
To proto, že vypadáš namíchle jako tahle ovesná kaše. Co je ti?
Ty jeden…
Nejdřív ochutnej.
Štve mě, že jedno denní jídlo zaplácnu tímhle.
Pane jo.
- Fakt dobrá. - Že jo?
Vaří tu dobře.
Nevzal bych tě jen tak někam.
Přestaň kecat a radši jez.
No jo.
Lahoda.
Vidíš, tolik jsi remcala, a teď jsi tu misku málem snědla.
Jasně. Zvládnu i ocelové tyče.
Miska je jako nic.
Co je? Je ti zas špatně?
Bylo to trochu mdlé, teď bych si dala tteokbokki.
Máš na něj ještě místo?
Můžu si ho udělat.
Jdu na záchod.
Máte toaletní papír?
Tady je role.
Jo, musíš si udělat místo pro mě.
Asi jsem do ní fakt blázen.
Jedla jsem moc rychle?
Zase na mě jde dumping syndrom.
Pane jo, to je tělo.
A ta záda!
Prý se na jedné reklamě dají vydělat stovky tisíc.
Kéž by přišla aspoň jedna nabídka.
SHÁNÍME POMOC S REKLAMOU NA NOVÝ PRODUKT
Je to tady! Jedinečná příležitost!
Budeš koukat, Sok-rju, jak zaválím. Já ti ukážu.
Děkuji.
To je moje první promo. Co mám dělat?
Jsou tak hezké.
Jak to?
Vážně jsme se spolu vůbec nefotili?
Proboha!
Co to bylo?
Co se děje?
Proboha.
Jak se to mohlo stát?
V pořádku? Nestalo se ti nic?
Ne, jsem v pořádku.
Pračka zničehonic…
Jdi si radši sednout. Uklidím to.
Tak jo, dobře.
Už to je.
Vyluxoval jsem, ale ještě tam můžou být střepy.
Nechoď tu naboso.
A na pračku
zavolám opraváře.
Počkej.
Krvácíš!
Já to zvládnu.
Udělám to.
Pracuju přece na pohotovosti.
I doktoři krvácí, když šlápnou na střep.
To pálí.
A ještě je ufňukánek.
Bolest cítím stejně jako všichni.
Receptory bolesti nerozlišují.
- Receptory bolesti? - Víš to?
Receptory bolesti nerozlišují mezi fyzickou a emoční bolestí.
Je jedno, jestli se pořežeš o sklo nebo máš raněné city.
Reagují stejně.
Opravdu?
Hotovo.
To já jen tak.
Půjdu.
Hele.
Nedáš si ramjon?
Nezírej na mě.
Ne!
Má snad oči vzadu?
Dobré. Nudle nejsou rozvařené.
- Jsou al dente. - Jo.
Ramjon je věda.
Nikdy jsem ho nedělala,
ale když znám recept, zvládnu všechno.
Vyvolává to ve mně vzpomínky.
Často jsme ho jedli u mě na koleji.
Pamatuješ?
Tenkrát,
když ses vrátil z pitvy, jsi ho vyzvracel.
Vymýšlíš si.
Ale ano. Byls bledý jako stěna. Jako mrtvola.
Co to povídáš?
Od začátku jsem byl slibný mladý talent.
Slibný talent, to ano.
Lepšího studenta jsem nikdy neviděla.
Proč jsi tu?
Dojedli jsme.
- Tumáš. - Děkuju.
- Děkuju za jídlo. - Tohle taky.
Co je v té lákavé černé igelitce?
Tteokbokki?
Ber je podle příznaků.
Bože.
Nepotřebuju je.
Musím do práce. Zítra bude kuře.
- Kdo říká, že s tebou půjdu? - Ahoj.
Ahoj, jsem na cestě. Dobře.
Koupil toho strašně moc. Taková tíha.
Ani hnout!
Co? Co se děje?
To mlíko! Vzals ho z mojí ledničky?
- Jo. - Jo.
Jo, dá se to tak říct. Proč?
Opatrně ho polož.
- Co? - Ne, počkej.
Dej mi ho.
Ty naděláš, je to jen mlíko. Nebuď…
Není to jen mlíko!
Na tom mlíku závisí můj život.
Proč tolik věcí u tebe v kanclu na něčem závisí?
Minule jsi tvrdil, že náš úspěch závisí na tom stromečku… Proboha!
Co je?
Naše firma.
- Co je s ní? - Chřadne.
Ještě máme zavřeno.
Dobrý den.
Chci se zeptat.
Dokážete mi zachránit strom?
Tenhle?
Ano.
Dobře.
Myslela jsem, že jde o život.
Zněl jste dost zoufale.
Najednou začal usychat, bál jsem se, že umře.
Asi si s ním moc nepovídáte.
Povídat si s ním?
My je neslyšíme, ale rostliny taky umí mluvit.
Říkají, že jsou unavené nebo hladové.
Tenhle říká, že má příliš vláhy.
Brání mu to rodit ovoce.
On rodí ovoce?
- A může kvést? - Jistě.
Náš kamarád má letos co dohánět.
A…
Co mám dělat, abych ho mohl poslouchat?
Předtím jsem grilovala tresku.
Na červené maso ryba nemá. Měla jsem strašnou chuť na bůček.
Máš padla?
Působila jsi teď tak šťastně.
Cože?
Krásně ses usmívala.
Byla jsi zase, jako jsi bývala normálně.
Jaká jsem normálně bývala?
Záříš víc než kalifornské slunce.
Jsi chytrá, pozitivní a plná energie.
Otevři to.
Co je to?
Víš, jak jsem předtím mluvil o té škole vaření?
Tohle mám ze studentské agentury.
Jestli do toho máš jít,
tak to chci udělat pořádně, aby to vyšlo.
Ještě je tam něco.
- To je… - Jo.
Snubní prsten,
co po tobě zbyl.
Stejně jako jsi začala zase snít,
pojďme i my začít znovu.
Chci tě dál podporovat.
Chci s tebou být.
Dobrý postřeh.
Přednost bývalých sportovců.
To je pro mě?
Tenhle nanuk mají jíst dva.
Souhlasím.
Dnes nesvítí hvězdy ani měsíc.
Zeptal ses jí?
Proč si v tu chvíli vybrala jeho?
- Ten večer… - Požádal mě o ruku.
Cože?
Hjon-džun mě požádal o ruku.
Je totální cvok.
Chtěl jsem být slušnej,
ale vážně mě štve.
Co si myslí, že dělá? Je pozdě.
Co když není?
Co?
Když mě požádal podruhé, napadlo mě:
„Možná není pozdě.“
Vrací mě zpátky do dobrých časů.
Jako by mi srdcem profukoval vánek.
A kniha, co jsem zavřela, se zas otevírá.
Vybavily se mi zasuté vzpomínky.
Osam bulgogi, které jsme jedli při seznámení.
Bylo moc dobré.
A takové věci.
I když jsem tu já?
Jo.
I přes to…
moje vyznání?
Jo.
Proto jsi jela do nemocnice s ním, a ne se mnou?
Jo, byl to instinkt.
Většinou
jsou lidi nejzranitelnější a nejupřímnější v nemoci.
Asi jsem se o něj podvědomě chtěla opřít.
O mě se opřít nemůžeš?
Pro mě
jsi pořád…
pětiletý, ubulený kluk na hrazdě venkovní posilovny.
Kamarád z dětství. Můžeme si spolu dát nanuka.
Úspěšný syn máminy kamarádky.
To bylo dost krutý.
Jak jsi mohla…
Jak to dokážeš, že se na to nedá nic říct?
Jen ti chci říct, že se mýlíš.
Nemáš mě rád. Otiskl ses do mě.
Věděl jsi,
že kačátko si splete první,
co po narození vidí, s matkou, a všude za tím ťape?
Tak to je.
Jsem pro tebe jen máma kačena.
Nedělej ukvapené závěry.
Nesejde na tom, jak to vidíš.
Když nejsem ten pravý, co nadělám?
Ale…
neříkej mi, jak se cítím.
I když tě mám sebevíc rád,
na to nemáš právo.
- Sung-hjo… - To mléko ještě neprošlo.
A venku na hrazdě už se nebojím.
Četli jste ten článek?
„Den co den nám s úsměvem umožňují
dostat se bezpečně domů k rodině a přátelům.“
„Ještě jednou chci poděkovat hrdinným záchranářům za to,
že bdí nad našimi životy.“
Dokonce je tu naše fotka.
Dobře že jsem si dal tu masku.
Pošli mi odkaz.
Ukážu to ženě.
Ano, pane.
- Není ten článek super, kapitánko? - Prosím?
Nevím. Ještě jsem ho nečetla.
Jak to? Vždyť je o nás.
Dal si s ním práci. Stojí za přečtení.
Mě tohle moc nezajímá.
Radši řeš práci.
Na té fotce ti to sluší.
ZÁCHRANÁŘI JSOU SKVĚLÍ
ÚŽASNÍ, JSEM JIM VDĚČNÁ
BAHŇÁK MAN
Říkala jsem, ať jdeš dál. Proč mám chodit ven?
Všichni určitě mají moc práce, nechtěl jsem je rušit.
A já vypadám, že nemám?
Tak jsem to nemyslel.
Tohle si spolu rozdělte.
Státní zaměstnanci by tohle neměli.
Dávám ti to ne jako reportér, ale jako kolega.
I když to bylo jen na den.
Opravdu není lehké tě odmítnout.
Děkujeme.
Děkuju za pomoc s tím článkem.
Díky tobě mám teď novou motivaci.
Díky mně? Co jsem udělala?
Nic neobětujte.
Můj táta umřel, když jsem byla mladá.
Takže vím, jaké to je.
Nejvíc by mě štvalo, kdyby kvůli mně
máma něco obětovala.
Z jednoho auta vystoupil muž
a začal řídit dopravu, aby nám vyklidil cestu.
Byl jako superhrdina.
- Prostě mám. - Cože?
Už půjdu.
Tak čau.
MILUJU VÁS, BAHŇÁCI
- Dan-ho. - Ano?
Už to triko prosím tě nenos.
Jak to? Proč?
Protože to říkám.
To jiné nemáš?
Je tvoje oblíbené?
Ne, ale je příjemné a trochu pruží.
Jo, jasně. Koupím ti hezčí, tak už ho nenos.
Proč bys mi měla kupovat oblečení?
Jsme přece kolegové.
Nemůžu kolegovi koupit triko?
Ne, to neříkám.
Ahoj.
- Co? - Jen jdi.
Musím si nechat natočit EKG.
Něco se děje.
Ale…
Je to spravené.
Moc děkuji.
Ale proč prasklo?
No…
Našel jsem v pračce tohle.
Proboha.
Moment.
Proč byla…
Podle mě je na vině ta lžička.
Mohlo to být opravdu zlé.
Děkuju. Tak na shledanou.
- Dobře. Na shledanou. - Pěkný den.
- Děkujeme mnohokrát. - Za nic.
- Hezký den. - I vám.
Rozbilo se něco?
Ale ne.
Sung-hjo,
nemáš poslední dobou problémy se spaním?
Ne. Proč?
Jsi celý bledý a v noci se u tebe svítí.
Máme ve firmě hodně práce.
Aha. Chudáčku.
Klidně to vezmi.
Haló?
Ahoj, Mjong-u.
Prosím?
- Mjong-u! - Ahoj.
Máme stavbu zastavit? Co se děje?
Na magistrát přišla stížnost, prý máme přestat.
Počkej.
Máme souhlasy od všech v okolí, tak proč?
Někdo místní si stěžoval.
Právo na světlo a bránění ve výhledu.
To není možné. Kontroloval jsem to.
Já vím.
Vyběhal jsem
na úřadě, aby bylo všechno v normě.
To ano, ale prý to dostal jiný úředník.
Takže musíme začít znovu.
Setkáme se nejdřív s těmi stěžovateli.
Pokusíme se je přesvědčit.
To se podívejme!
Páni architekti, co tu chtějí stavět velkolepou budovu?
My o vlku…
Dobrý den, pane.
Jsem ředitel architektonického studia, které ji navrhlo.
Smím se zeptat, co vám na té stavbě vadí?
Je toho tolik, že ani nevím, kde začít.
O tom nebudu diskutovat. Pryč s ní.
Pane, ale posledně jste se stavbou souhlasil.
Souhlasil jsem se stavbou nízkého domu,
a ne mrakodrapu!
Starší lidé potřebují víc slunce,
takže ten váš dům mi zkrátí život!
Ke mně skoro nebude svítit.
Mám zakrytou půlku oblohy.
A to není zdaleka všechno!
Prý se sesula zemina.
A kytky z toho hluku vadnou.
Dobře, tak fajn. Tomu rozumím.
Ale že se kvůli nám objevila podzemní voda?
To už je moc, ne?
Ale bylo to vtipné,
jak přišel s tím zahnutým proutkem.
To ano.
- Začal se kroutit! - Jo.
Klidně běžte domů.
- Pardon. - Omlouvám se.
Podle mě to měl v plánu od začátku.
Pokaždé měl na staveništi spoustu otázek.
A všechno si důkladně prohlížel.
Ve skutečnosti mu jde o vyrovnání.
Nejdřív souhlasil, ale teď má pochybnosti.
Tak co budeme dělat?
Ale nemáme už od nich podepsanou smlouvu o spolupráci na projektu?
Ano, na tenhle scénář jsme se připravili.
I kdyby v nejhorším případě došlo na žalobu, vyhrajeme ji.
Paráda! Že mě to nenapadlo?
No jo. Kdo za nimi byl?
- Já. - Tak pro ni dojdi.
Ukážeme jim, jakou váhu má psané slovo.
Nesměj se a dojdi pro ni!
- Hned se vrátím. - Fajn.
To by mělo stačit.
KANG DAN-HO NA VÝZVĚDÁCH HRDINOVÉ NAŠÍ DOBY
Nechcete do toho monitoru skočit?
Proč vás mám neustále za zády?
Zavařím vám.
- Nahlásím vás za harašení na pracovišti. - Já vás taky.
Za to, že nepíšete objektivně, že jste osobně zaujatý.
To jsem nikdy nedělal.
Zatoužil jste psát o svých zážitcích…
kvůli ní?
Kvůli známé, záchranářce?
- No… - Já to věděla.
Mluvil jste o tom tak vášnivě.
A měla jsem pravdu.
Bylo to z lásky k subjektu.
Tím to není.
Jestli je v tom článku osobní zaujetí,
tak je to zbožná úcta.
- Tak. Jo. - Jo tak?
Opravdu? No to vidím.
Páni, to je ale kus.
Hodně štěstí!
Komplimentem na to, jak vypadá, taky soudíte.
A nepřejte mi hodně štěstí!
Zlom vaz, Dan-ho.
Hej! Neposlouchej.
Nedá se to neslyšet.
- Nech toho. - Jak vypadá?
„Záchranáři mají hrdinského ducha.
Přemýšlel jsem o tom.
Kdyby měli Avengers záchranáře,
neporazili by Thanose snáz?“
Páni.
Hezký článek.
Ne.
Nejen hezký.
Je to mistrovské dílo, které se zapíše do historie.
Jde z něj cítit autenticita někoho, kdo to zažil z první ruky.
A že se ten den činil.
Jeho ručičky se dotýkají nanejvýš klávesnice,
ale snažil se pomáhat ze všech sil.
Bože. Asi je takový normálně.
Jde příkladem a je spravedlivý.
Asi proto je Bahňák Man.
Ty jsi do toho Bahňák Mana blázen.
Vězíš po kolena v bahně, z toho se jen tak nedostaneš.
Co?
Víš, že o něm už mluvíš půl hodiny?
No protože…
To jsi vtipná!
Protože to je dobrý článek.
Chválila jsem ho, jaký je profík.
To se ti povedlo.
Lidem to většinou při práci sluší, když jsou v ní vážně dobří.
I Sung-hjo vypadá dobře, když kreslí návrh.
Co to meleš?
Sung-hjo? Nebuď směšná.
Poslyš.
Neříkal v poslední době něco?
Nevím, už jsem ho pár dní neviděla.
Ne?
Ano, správně.
Ano.
Rozumím.
- Co říkal? - Jak se dalo čekat.
Nemají na výběr, na udání musí stavbu zastavit.
Prý máme usilovat o vyrovnání.
Mám za ním ještě zajít?
Když nebude souhlasit, rozumně ho vyplatíme.
Ne.
Když na to kývneme, sesypou se na nás další stížnosti.
Nesmí se z toho stát precedent.
Dále.
Ahoj.
Neseš tu smlouvu?
No…
Omlouvám se, pane Čoi.
Ta smlouva…
Ztratil jsem ji.
- Co? - Co?
Kam se poděla?
Vůbec nevím.
Tenkrát jsem ji někam uložil.
Díval jsem se do knihovny, na stůl i do auta.
Hledal jsem ji několik hodin, ale nemám ji.
Děláš si ze mě srandu? Na víc se nezmůžeš?
- Promiňte. - Promiň nestačí!
Myslíš, že to spraví omluva?
- Mjong-u. - Vždyť…
Nevztekej se. Klid.
- Hjong-čane. - Ano?
Chápeš, jak vážné má tvé pochybení důsledky?
Poškodil jsem společnost.
To je pravda.
Pozastavením stavby se proces zpozdí
a nám porostou náklady.
Ale víš, co je podstatnější?
Nevím, pane.
Běž a přemýšlej o tom.
Přijď, až budeš vědět.
Ano, pane.
Omlouvám se.
Co je podstatnější? Sám nevím, co to je.
Já se zblázním.
Upadlo ti něco?
- Proč jdeš s hlavou skloněnou? - Ahoj, teto.
Večeřel jsi?
Proč mě krmíš? Nejsi naštvaná, že jsem ti to neřekl?
Sama nevím.
Ale co naplat? Poznám, když tě něco trápí.
Jak to víš?
Přece jsem tě vychovala.
Jsi jako můj vlastní.
Teto,
mrzí mě, že jsem ti to zamlčel.
Nebyla to tvá vina.
Neměla jsem to na tebe vytahovat.
Jenže jde o to…
že Sok-rju to myslí dost vážně.
Když to povolíš mně, nemůžeš i ji nechat dělat, co chce?
Jez.
Odcházíš, protože to nechceš poslouchat?
Jdu na sousedskou schůzi. Když nepůjdu, dostanu pokutu.
Pokutu?
Kolik?
Jakou má cenu sedět s tebou tady u stolu?
Ty… Nestydíš se, máchat mi před očima penězi?
- Najez se dosyta. - Díky.
- Nevěděl jsem, že jsi doma. - Taky jsem nevěděla, že jsi doma.
Kde je máma?
- Šla na schůzku sousedů. - Aha.
Jen jez.
Proč se mi vyhýbáš?
Nevyhýbám.
Přišla jsem si pro pití, ale zapomněla jsem.
Hele, Čchösungu.
Co?
To mléko můžeš vyhodit.
Cože?
Odpovím ti s předstihem.
Nemůžeš být
pro mě víc než kamarád.
Řekneš mi jen to?
Jo, promiň.
Je šance, že si to rozmyslíš?
Ne.
Pár dní to bude divné, ale pak to přejde.
Naše přátelství se přes takovou věc snadno přenese.
Než půjdeš, dej nádobí do dřezu.
Přátelství?
Nic takového už není.
Hjon-džune,
víš, jak jsem onemocněla prvně?
Vzali mi dvě třetiny žaludku
a po nasazení chemoterapie jsem zhubla deset kilo.
Chemoterapie…
Prý je hrozná.
Je to v pohodě.
Tu operaci jsem zvládla snadno.
Jsem Be Sok-rju. To dám.
Neboj.
Až se zotavím,
nepojedeme na solnou pláň Uyuni?
- Uyuni? - Jo.
Ne, počkej.
Nebo radši do Peru na Machu Picchu?
Machu Picchu.
- Peru. - Kam chceš ty?
- Můžeme na obě místa. - Na obě?
To zní dobře.
- Zažádala jsem o návrat do práce. - Už?
Už je mi mnohem líp, měla bych se vrátit.
Není to moc brzo?
Nemůžu věčně žít takhle.
No a co, když onemocním?
Všechno přemůžu silnou vůlí.
Sok-rju, jsi neuvěřitelná.
Přesně tohle jsem si taky říkal.
Jsi mnohem silnější a odolnější, než jsem myslel.
Moc si tě vážím.
A miluju tě.
Sok-rju.
Raymond nás pozval do své letní rezidence v Palm Springs.
Prý máš jet taky.
Chci zůstat doma.
Nech toho. Pojeďme.
Dlouho jsme nikam nevyrazili.
Jsme jen v nemocnici, doma nebo v práci.
Ne, nechci jet.
Doktor říkal, že na tu depresi ti slunce udělá dobře.
Docházíš na terapii?
Bereš léky?
Jo.
Dobře.
Tak ti bude líp.
Řeknu Raymondovi, že nemůžeme.
Že plánujeme svatbu.
Mimochodem, slyšeli jste to?
Proč si před třemi lety vzala služební volno?
To bylo fakt něco, co se jí stalo.
Má rakovinu žaludku.
Vážně?
Jo, když si pomyslím,
že se vrátila do práce po tom, co se doslova upracovala k smrti,
tak je šílená. Nevím, jak jinak to nazvat.
Věrná jako pejsek.
Přesně.
Ta holka se neumí šetřit, co?
Chudinka.
Co to má být?
Sok-rju?
Jak jsi o mně mohla pochybovat?
Proč jsi nezvedal telefon?
Začals mě ignorovat jako první.
Ale stejně…
Musela jsi tam udělat takovou scénu?
Co?
Bylo ti za mě trapně?
- Stydíš se? - Ne, to ne.
Byli tam všichni kolegové.
Jako moje snoubenka jsi mohla brát ohledy.
Jsem ale vůbec tvá snoubenka?
- Prosím? - Tvoje snoubenka je nemocná.
Prochází si těžkým obdobím. Proč jsi chtěl jít na párty?
Je ti jedno, jak se cítím.
Chtěl ses pobavit s ostatními na večírku.
Jo.
To chtěl.
Nech mě dýchat.
Když jsi onemocněla,
všeho jsem se vzdal.
Vzal jsem si volno a staral se o tebe.
Golf, cestování i vlastní život musely počkat.
Věřil jsem, že to bude dobré, že stačí vydržet.
Protože jsi silná a tu nemoc porazíš!
My…
Protože ji překonáme spolu.
Ale pak najednou co?
Ta zatracená deprese…
„Zatracená deprese?“
To sis říkal?
Tvrdils, že mě chápeš.
Jak bych mohl?
Jak ti můžu porozumět?
Dokončila jsi léčbu, ale nejsi sama sebou.
Nejsi ta Sok-rju, kterou znám. Jak to můžu přijmout?
Prosím tě, vyhrabej se z toho.
Jak dlouho se tě ta deprese bude držet?
Když mě stáhneš s sebou ke dnu,
přestane to?
Sok-rju.
Hele, co jsem řekl…
Já už na dně jsem.
Hjon-džune.
Právě jsem byla svědkem našeho dna.
Ten prsten je moc velký.
- Tenkrát mi pasoval. - Protože jsi zhubla.
To nic. Vezmeme ho zpátky do USA předělat.
Prsten spravit můžeme,
ale náš vztah už nespravíme.
Sok-rju.
Vážně mě mrzí,
co se tehdy přihodilo.
Bylo to pro mě těžké.
- Byl jsem unavený, zahlcený. - Nemusíš se mi omlouvat.
Dělals, cos mohl.
Vím to líp než kdo jiný.
Jen je toho na mě moc.
Víš,
i příští rok se budu bát, jestli nenastane recidiva,
a rok nato znovu.
I když budu pět let v remisi,
nebudu úplně osvobozená.
Smrt mi bude pořád klepat na dveře.
Občas mě to zneklidní a budu smutná.
Takhle bude můj život vypadat.
Proto…
už nepotřebuju lásku.
Ten žaludek, co mi zbyl,
sotva zvládne strávit můj sen.
Endoskopie ukázala v oblasti operovaného místa zánět.
Pravděpodobně je to pouze zánět,
ale pro jistotu jsme vzali biopsii.
Výsledky budou za pár dní.
Je to dobře.
Dobře že jsem to udělala.
Je to dobře.
Co je?
Nechutná ti ode mě?
To ne.
Nemám hlad.
Ale měla by ses najíst.
Dítě je zodpovědné za svůj vyrovnaný růst a vývoj.
Děti toho mají na zodpovědnost moc.
Musím sníst tuhle mrkev.
Musím si čistit zuby.
A chodit brzy spát.
PANÍ NA HLÍDÁNÍ
Ano?
Jste v pořádku?
Jistě, zdraví je nejdůležitější.
Měla byste do nemocnice. Dejte vědět, jak to dopadlo.
Ano.
Co se děje?
Tvoje chůva spadla v koupelně a poranila si záda.
Takže dnešek asi strávíme spolu.
Říkals, že máš důležitý rozhovor.
Není nic důležitějšího než ty.
Ne, měl bys tam jít.
Mám kamarádku na hraní.
Koho?
Chceš se mnou strávit den?
Ano.
To bych moc ráda! Mám velkou radost! Jenže…
Co naplat?
Mám dnes něco důležitého.
Zrovna jsem šla pryč.
Promiň.
Bylo to moc nečekané, viď?
Jon-du, vyrazíte si spolu jindy.
Počkejte!
Mám nápad.
Mo-um mi volala.
Nebojte. Nechte ji s námi.
- Ahoj, Jon-du. - Děkuju.
Posaď se mezi ně.
Ty jsi roztomilá.
Nemohl jsem přijít jen tak. Prosím, vezměte si to.
Neměl jste si dělat škodu.
Co je to?
Doplněk stravy. Pomáhá vyrovnávat hladinu cukru.
Panečku.
Po jídle mi vždycky stoupne. To jste se trefil.
Moc děkuju.
Můžeme to vyzkoušet všechny?
Ale samozřejmě.
Děkujeme.
Vím, že je to troufalé,
ale dáte mi na Jon-du pozor, viďte?
Nebojte.
Zatím ahoj, Jon-du.
Hezký den.
Jeď opatrně a nezakopni zas.
- Dobře. - Pane jo.
Hezký den.
- Nůžky. - Jo.
Můžu vypít dva?
Dej si jen jeden.
Kdo je to, Dže-suk?
- Náš soused. - Zákazník?
Bývalý.
- Dáš si? - Ne.
Proč ne?
Jak se jmenuješ?
Kang Jon-du.
Narodila jsem se na jaře.
Moje jméno znamená vitální život,
zářivý jako první lístky po zimě.
Skvělé jméno.
Jsi moc chytrá holčička, viď?
Její táta je novinář, má být po kom.
Tak proto jsi říkala, že on je tabu.
Jo.
Jon-du.
Dneska si to užijeme.
Ale nemůžeme si užívat jen my.
Viď?
Tumáš.
Teta to dostala jako dárek.
Jste spíš jako moje babička.
- Prosím? - Proboha.
Babička?
Lidi mně pořád tipují něco málo přes 40.
Nevím, nevím.
Dětské oči prý nelžou.
Určitě bude novinářka jako její táta.
Mluví bez servítek.
Měla bych si dávat víc kolagenu.
Každopádně tohle je tvoje.
Děkuju.
- Můžou děti červený ženšen? - Jistě.
Jsou v něm dobré látky.
Jak se to jen jmenuje…
Šafrán.
Bereš těch přípravků tolik, a nevíš to?
Co?
To není šafrán. Neříká se té látce saponin?
To je ono.
Taky myslím, že je to saponin.
- Saponin. - Já…
Vždyť jsem to říkala.
Jo, jasně.
Říkala jsi šafrán.
Ne, špatně jsem to vyslovila.
- Hej. - Děláš si srandu?
Chápu, že jste mi nerozuměly.
To snad ne.
Velká Seo Hje-suk spadla z trůnu.
Prý šafrán. To zní jako nějaký čistící prostředek.
Taky vím, že je to saponin.
Saponin!
- Saponin! - Že jo?
Šafrán je koření. Moc drahé.
- To je švanda! - Viď?
Jak mám lidi nalákat?
„Chcete mít svaly jako kulturista?
Tenhle produkt jsem vám připravil na míru.
Nakoupíte ho u mě za nejnižší cenu.“
Kde jsou nutriční hodnoty?
Hergot.
Co to tu dělá?
Neříkal jste, že si dneska berete volno?
Prodáváš tady lidem neověřené produkty?
Cože?
Dostal jsem nabídku na promo,
ale ještě jsem to nepostoval.
Jen jsem udělal pár fotek.
- Vypadni. - Už jdu.
Ne.
Jdi pryč z téhle posilovny.
Lidi jako ty nemají v branži co dělat.
Prosím?
Pořád jen kecáš, ale nic neděláš. Záleží ti akorát na vzhledu.
Nikdy jsi nic nedotáhl.
Spoléháš se jen na štěstí.
Tvůj život je nafouklá bublina.
Nepřeháníte to?
Proč? Nemám pravdu?
Měl by ses vážně zajímat o to,
jak to může lidem ovlivnit zdraví.
Ale tobě jde jen o rychlý prachy a jak se ulít v práci.
- Pane Go. - Co?
Kvůli mizerům, jako jsi ty,
berou lidi naši práci na lehkou váhu.
To snad není možný.
Dobře, končím.
Nenechám si od vás nadávat.
Zmiz, zmetku jeden!
Hej, Dong-džine!
Dále.
VÝPOVĚĎ
To je tvá odpověď?
Ne.
Na nic jsem nepřišel.
Je to jediný způsob, jak přijmout zodpovědnost.
- Co? - Pane June.
Páni, to pálí.
- Hej! - Propána.
- Nemůžeš se chovat normálně? - Chtěl jsem zkusit něco nového a cool.
Moc cool to nebylo.
Co kdyby se spustily ostřikovače?
- O Burjong-donga jsme se postarali. - Co?
- Jak? - S tím staříkem jsme se vyrovnali.
Vyměníme mu trubky na vodu.
Na přání tvého lakomého, tvrdohlavého šéfa.
Ne, to ne.
Nebyla to naše chyba.
To máš pravdu.
Většinou takové kompromisy nedělám.
To je moje odpověď.
A ty jsi platným členem Ateliéru In.
Jsi pro nás důležitější než firemní zisk nebo ztráta.
Pane Čoi.
Takže…
se z té chyby pouč pro příště.
Máš povoleno chybovat, čelit výzvám a dostávat výtky.
Dál hledej svou odpověď.
Ano, pane. Budu se dřít jako mezek.
- Běž si sednout. - Ano.
Jste třída.
Dneska jste super.
Přísahám,
že tohle je z jeho hlavy.
Říkáte si, že Sung-hjo je génius?
Ale kdepak.
V minulosti nasekal tolik chyb.
Teď z něj mluví vlastní zkušenost.
Nevymýšlej si.
Nezní to přesvědčivě?
No tak.
Schytal jste to od klienta?
To mi nepřipomínejte.
Tři dny a tři noci jsem kvůli němu nemohl spát.
- Ježíši! - Ne Sung-hjo?
- Cože? - Já?
Jo.
Chtěla jsem vám to říct.
Máte pytle pod očima.
Jste zarudlý ve tváři a vypadá to, že celý hoříte.
Nechte toho.
Co se děje?
Jsi nemocný?
Já, a nemocný?
Jsem zdravý jako rybička. Proč?
Nejsem nemocný.
To je zvláštní.
- Pane Čoi! - Hej!
Co se děje? Jsi v pořádku?
Jo.
Mami!
Mami, nechoď!
Hej, proč brečíš?
Jsi snad mimino?
Nejsem mimino.
Tvoje máma jede do práce. Jsi mimino, když takhle vyvádíš.
Já nebrečím.
Včera jsem je vyhrála.
Dám ti je.
Až budeme zítra hrát na honěnou,
dám ti babu.
To jen tak nedělám.
- Chápeš? - Dostat babu není dobré.
Tak ti koupím Pikaču kotletu.
Ty máš peníze?
Tak aspoň tteokbokki.
Můžeme jít k mému tátovi.
Pojď.
Mami.
Sok-rju.
Vážně jsi tady.
To jsem rád.
Vítejte zpátky.
Dobrý den.
Dobrý.
Moc se omlouvám, že to dnes bylo tak náhlé.
Měla jste s ní hodně starostí?
Ani trošku.
Jsem zvyklá na dospělé nechutné cvalíky.
Starat se o děťátko bylo potěšení.
- Můžete mi ji zas kdykoli přivést. - Děkuju.
Samozřejmě.
Kde je Jon-du teď?
Slečno Džung?
Ticho.
Spí.
Musím ji vzbudit a odvést domů.
Tak za chvíli.
- Ještě si ji budu chvíli prohlížet. - Dobře.
Nemůžu se na ni vynadívat.
Je tak rozkošná.
Má krásné oči.
Krásný nosánek.
Celá je krásná.
Že jo? Vím, že je má dcera, ale vždycky mě znovu překvapí.
Kéž by Jon-du byla i má dcera.
Jo…
- Cože? - Nechápej mě špatně.
Jen jsem myslela, že je tak hezká.
Jo, chápu. Nic si nemyslím.
Fajn.
Roztomilá. Vůbec ses nezměnila.
Cože?
Prosím?
Co to povídám?
Že jsem roztomilá.
Jo, no všechna zvířecí i lidská mláďata jsou roztomilá.
Aha.
To musí být pan Čoi.
Asi tvůj kamarád.
Vy tři jste si jistě blízcí.
Jo.
Oni se kamarádili už dřív.
Já se k nim přidala, když jsme se přistěhovaly.
Vzájemně se navštěvujete.
Jo, jasně.
To mi připomíná…
Kromě Sung-hja jsi první chlap v mém pokoji.
Chlap?
Proboha.
To mi vyklouzlo.
No… Vlastně ne.
Byl tu opravář spravit rozbitou klimatizaci.
To byl taky muž.
A mí synovci koneckonců taky. Úplně bych na ně zapomněla.
- Aha. - Jo.
Mo-um, pojď jíst.
Dan-ho, zůstaňte na večeři.
- Navečeříte se s námi? - Ano?
Máma výborně vaří.
To zní skvěle.
- Nemám vzbudit Jon-du? - Jistě.
Vzbuďte ji.
Jon-du, probuď se.
Otevři oči.
Prosím.
Ptala ses mě, proč jsem u všech tvých trapných chvil.
Proč ty jsi u mě, vždycky když stůňu?
Už ses probudil?
Jak ti je?
Proč jsi tady?
- Jak to, žes mi sem vlezla? - No…
Jun říkal, že ti není dobře.
Zavolal mi a říkal, že jsi v kanceláři málem omdlel.
Tak jsem u tebe zazvonila.
Nikdo neotevíral.
Mohls mi zavolat, že jsi marod.
Přece na to nemusíš být sám.
Už ti nebudu volat.
I když se bude něco dít,
cokoli,
už to neudělám.
Prosím tě, jdi pryč.
Jak myslíš.
Klidně se se mnou přestaň bavit, ale najez se.
Je něco v ledničce? Jdu se podívat.
Co v tomhle domě jedí?
Co to?
DŽONGHONOVA FAKULTNÍ NEMOCNICE
Co je to?
DIAGNÓZA
24. ČERVNA 2021 RAKOVINA ŽALUDKU – ČÁSTEČNÁ GASTREKTOMIE
AMBULANTNĚ PŘIJATA PRO BOLEST BŘICHA
BE SOK-RJU
V lednici nic nemáte.
Přinesu něco od nás…
Co je to?
To musí být omyl, ne?
Proč je tu tvoje jméno?
Měla jsem jít nejdřív domů.
Ale nechtělo se mi.
Co to má ksakru znamenat?
Nevidíš? Je to diagnóza.
Na něco to potřebuju.
Měla jsem si ji tehdy vzít. Musela jsem tam jít dvakrát.
To byl ten důvod?
Proto ses vrátila?
Proto jsem ti to nechtěla prozradit.
Hele, je mi to fuk.
Zrovna tobě to tak budu povídat.
Jsi nemocná?
Byla jsem.
- A teď? - Jsem v pořádku.
Ty…
Jak to, žes mi to neřekla?
Přesně kvůli tomuhle.
- Bála jsem se, že budeš reagovat takhle. - Hej…
Znamenal jsem pro tebe tak málo?
I když jenom jako kamarád?
Není ti dobře. Nechtěla jsem to zhoršit.
Odpočiň si.
Poprosím Mo-um, ať ti přinese ovesnou kaši.
Odpočívej!
Musím domů.
Promluvme si.
Později.
Jak můžu čekat?
Ty…
Jak jsi mi to mohla udělat?
Sok-rju.
Jak dlouho jsi to chtěla odkládat?
Jak dlouho jsi to chtěla tajit?
Sung-hjo.
Nedává to smysl!
Jak jsi něčím takovým mohla projít, aniž bys to komukoli řekla?
Operace rakoviny žaludku není legrace. Jak to, žes to zamlčela?
Kdo má rakovinu?
Všechno jsem slyšela. Rakovina žaludku?
Kdo má rakovinu?
Ty?
Opravdu?
Pravda je, že jsem Sung-hjovi chtěla zavolat jako prvnímu.
A když jsem spadla a natloukla si koleno,
chtěla jsem, aby mě máma objímala.
Dala by se pak ta rakovina líp snést?
Setřásla bych ji a postavila se na nohy?
Myslím to vážně.
Moc jsem chtěla žít.
TEMNOTA ŽIVOTA
SVĚTLO ŽIVOTA
LÁSKA OD SOUSEDŮ
Měl jsem se tenkrát za Sok-rju rozběhnout.
Vysílala do tmy všechny ty signály,
ale já k nim byl slepý.
Mami!
Když je dítě nemocné,
udělají pro něj rodiče i nemožné.
Říkals, že je v pořádku brečet.
Taky si to nechám pro sebe.
Ubližuješ lidem, kteří tě mají rádi.
Nevíš nic!
Nevíš, jak se cítím!
V opravdu těžké době se člověk spoléhá na své nejbližší.
Překlad titulků: Vixo