SZERELEM A SZOMSZÉDBAN
Mi lenne, ha az idén nyáron
Alaszkába mennénk?
Az egyik álmom.
Hát nem tudom.
Akkor…
esetleg túrázás a Yosemite-ban?
Nem nagyon vonz.
Tényleg? Akkor…
New York?
Nézhetnénk előadásokat és múzeumokat.
- Jó lenne, nem? - Annyira nem.
Akkor hagyjuk! Nem kell. Nem megyünk sehova.
Mindketten mindig ezerrel hajtunk.
Legalább egy rendes nyári szabit akartam veled tölteni.
De úgy látszik, csak én örültem neki. Kár volt reménykedni.
- Nyisd ki! - Mi ez?
Majd meglátod.
ÉRKEZÉS INCHEON
Már jó ideje nem voltál Koreában.
Nem hiányzik anyukád?
Nehogy sírva fakadj!
Két jegy van. Én is megyek.
Hyeon-jun!
Szerintem valami benne maradt a borítékban.
Nem gondoltam, hogy pizsamában fogom megkérdezni.
Örök türelmetlen, indulatos Seok-ryu…
Ha megkérlek…
hozzám jössz feleségül?
Igen.
Egy szép helyen, egy különleges napon akartam.
De ez a pillanat tökéletes.
Hogy is lehetne jobb ennél?
Sajnos gyomorrák.
Még korai stádiumban van,
de pontosan csak a műtét után állapítható meg.
Minél előbb el kell végezni az operációt,
aztán megbeszéljük, milyen műtét utáni terápia jöhet szóba.
De előbb végeznünk kell pár vizsgálatot és biopsziát.
Kérjen időpontot a klinikán…
Nem aludtam eleget.
Összevissza ettem.
Állandóan stressz alatt voltam.
Arra próbáltam rájönni, miért lettem rákos,
mikor hirtelen kinéztem az ablakon.
Olyan tiszta volt az ég.
Harmincéves voltam.
9. RÉSZ AZ ÉLET SÖTÉT OLDALA
Szia, Mo-eum! Én vagyok.
Melyik kórházakban van a környéken sürgősségi?
CHOISSEUNG
Szédül? Van hányingere?
Nem, jól vagyok.
JEONGHEON KÓRHÁZ
Ez a Jeongheon Egyetemi Kórház?
Nem tudta?
Nagyon hirtelen történt minden.
Choi Gyeong-jon professzor nincs bent véletlenül?
Ma szabadnapos.
Ismeri a professzor urat?
Nem.
Csak láttam a tévében. Nagyon híres.
Már jól vagyok, megyek is.
Nem várja meg a laboreredményt?
De.
Seok-ryu!
Hyeon-jun!
Még mindig itt vagy?
Hogy hagytalak volna itt?
Megvizsgáltak? Mit mondott az orvos?
Kiújult…
Seok-ryu!
Choisseung!
Jól vagy? Fáj még a gyomrod?
Nem.
Mitől fájdult meg? Mi a baj?
Hát, tudod…
Honnan tudtad, hogy itt vagyok? Mondta valaki?
Nem mondta senki.
Na és mit mondtak?
Azt, hogy minden rendben. Miért kiabálsz?
Hallak rendesen.
Bocs, de én is itt vagyok. Nem muszáj levegőnek nézni.
Tényleg?
Nem veled foglalkoztam.
Menjünk! Hazaviszlek.
Gyere velem!
Nem érdekel, ki visz el, csak menjünk már!
Képes vagy mindenbe beleavatkozni.
De mindennek van határa.
Ez ránk tartozik.
Micsoda?
Hyeon-jun, Choisseunggal megyek.
- Mi? - Egyfelé lakunk.
Köszi a mait.
Hívj fel, ha hazaérsz!
Megvárom.
Ne várd meg!
Korán ágyba dugom.
Nekem Seok-ryu nem valami gyerek.
Hanem felnőtt nő.
Menjünk!
Gyomorrák?
Most mi lesz?
Nagyon félek.
Nincs mitől félni.
Majd én megoldom.
Mindent megteszek, hogy meggyógyulj.
Az orvostechnika sokat fejlődött.
Korán felismerték, nem lesz baj.
Van egy barátom, aki abban a kórházban dolgozik.
Mindjárt felhívom.
Hátha előre tudjuk hozni a műtétet.
Jó. Holnaptól kezdve
betegszabadságot veszel ki.
- És én is kérek szabit. - Te is?
De egy fontos ügyön dolgozol. Nem lehet.
Nálad semmi sem fontosabb.
Ne félj!
Melletted leszek.
Várj egy kicsit!
Mi van? Szálljak ki?
Igen.
Ez meg mi? Mit csinálsz?
Csak udvarias vagyok.
Ha egy pasi előzékeny, csak fogadd el!
Ne már! Tök fura!
Mindig a cselédednek néztél.
Most nem értem ezt a hercegnő módit.
Úgy tűnt, Hyeon-jun így bánt veled.
Mindegy. Menj be!
Nem gondolod,
hogy el kéne mondanod a szüleidnek?
Mi a szeretet
Hé, te lány!
Miért nem lehet téged elérni? Azt hittem, történt valami.
Semmi sem történt. Mit csinálsz?
Tökéletes az időzítés.
Kimchit neked.
Hagyd, ne küldd el!
Tudok itt is venni, ha kell.
De az másik országból való, nem ilyen.
Kangvon-dóból van a káposzta. Isteni.
Mondom, ne küldd el!
A múltkor is mondtam, de mégis elküldted.
És kifolyt a dobozból.
Tudod, milyen ciki volt?
Azért, mert mohó voltam. Csurig töltöttem.
De most jobban figyelek.
Ne, nem kell!
Mondtam, hogy nem kell!
Miért nem érted meg?
Figyelj már rám, ha mondok valamit!
Akkor eszel, amennyi beléd fér, ha hazaérsz.
Mikor indul a géped?
Nem tudok menni.
És egy darabig telefonálni sem.
Miért? Ilyen sok a munka?
Igen, most kezdtem el egy újat.
Kiemelt projekt.
Jól van, értem.
Fontos munkád van. Nem zavarlak.
De ha nem érsz rá,
akkor is egyél rendesen, igyál sok vizet és aludj!
És hívj gyakrabban!
Jó, azt hiszem…
Azt hiszem, hívnak a másikon. Szia!
Oké…
Ez a lány!
Semmi baj, Seok-ryu. Nem nagy ügy.
Jobban leszek. Majd ha jobban leszek, megmondom nekik.
Nem nagy ügy. Semmiség.
Hyeon-jun, segíts!
Támaszkodj rám!
Nekem Seok-ryu nem valami gyerek.
Hanem felnőtt nő.
Szép ütőtartás. Az időzítésed is tökéletes.
Hali!
„Hali”?
Jól elütögetsz magadban, miután rám hoztad a szívbajt?
Jöhetsz, ha akarsz. Kell apró?
Van pénzem is, dilókám.
Már jó rég volt.
Jaj, mi lenne, ha lazítanánk egy kicsit?
Azta!
Akárhogy is, nagyon jól csinálod.
Pedig nem vagy egy sportos alkat.
Megtennéd, hogy békén hagysz?
Nincs kedvem ehhez.
Ja, látom.
Mi a baj?
Megint Seok-ryu?
Szóval azzal a gyökérrel ment el a kórházba, nem veled?
Azta!
Azt hiszem, egy fastballt vittem be neked.
- Ez szerinted vicces? - Egy kicsit.
És?
Megkérdezted?
Hogy miért őt választotta abban a pillanatban?
Nem.
Fárasztó, hogy milyen hülye vagy.
Még mindig nem szoktál le erről.
Nekem kell közbelépnem?
Hagyjuk!
Igaz.
Rajtad áll, hogy hazafutás vagy kiesés lesz.
Akkor mondj valamit, hogy legalább szurkolhassak.
Mondd el, mit érzel!
Hogy érzed magad most?
Szarul.
És féltékeny vagyok.
Mondtam Seok-ryunak,
hogy nem kérdezem, miért szakítottak.
Az exének meg azt,
hogy nem érdekel, mivel köztük már vége mindennek.
Mintha nem izgatna.
De nagyon megkérdezném.
Baromira fúrja az oldalam.
Van köztünk egy zárójel Seok-ryuval.
És ott van benne Hyeon-jun,
Seok-ryunak egy olyan részével, amit nem ismerek.
Ez… hogy is mondjam?
Az agyamra megy.
Gondolj arra, milyen régóta együtt vagytok!
Ha ők az amerikai történelem,
akkor ti a négy ókori civilizáció vagytok.
Mint Egyiptom és Mezopotámia.
Szóval ne félj! Ne zuhanj meg!
Nem is.
De, mostanában nagyon össze vagy esve. Tök ráncos lettél.
És megöregedtél.
Micsoda? Tényleg?
Miért ekkora ügy, ha belezúg az ember valakibe?
Figyelj!
A te szíved is dobog?
Hogy élnék, ha nem dobogna?
Nem így értettem.
Ha az embernek tetszik valaki,
akkor gyorsabban ver a szíve?
Persze.
Dübörög, mikor vele vagy.
Dübörög, ha valaki mással van.
Mint hagyományos koreai dobok? Gyors, pörgő ritmusban?
Mi? Miről hadoválsz?
Felejtsd el! Semmiről.
Nem érdekes.
Na és hogy van Seok-ryu? Jobban?
Nem tudom.
Ez a lány nagyon válogatós újabban.
Ő is kezd öregedni?
Régen vasból volt a gyomra.
Komolyan.
HYEON-JUN
Ne felejtsd el a gyógyszert!
Már annyira unom!
Késő van. Feküdj már le!
Jó éjt, Seok-ryu!
Mikor beteg lettem, minden éjjel az ágyban feküdtem és gondolkoztam.
Például: „Miért hívják ráknak?”
Sokat számít, hogy neveznek el valamit.
A „rák” nagyon komor és ijesztő szó.
„Virág.” „Hold.” „Csillag.”
Jobb lenne, ha vidámabb hangzású nevet kapott volna.
Van bőr a pofáján.
- Apa… - Elmentem!
- Oké, szép napot! - Szia!
Nem tiltom meg, hogy főzőtanfolyamra járj.
A tanulás sosem árt.
A javadra válhat.
- Tényleg? - Persze.
Ebből élünk. Hobbinak is szuper.
Tanulj és használd a tudásod, ha férjhez mész!
És gondolkoztam.
Nem kell Amerikába menned, ha nem akarsz.
De helyette keress valami munkát itt.
Ilyen tapasztalattal simán felvesznek egy nagy céghez.
Anya!
Egy kicsit lehet kísérletezni.
De ha már ennyi tapasztalatod van. Gondolj a jövődre!
Majd én eldöntöm, mi a jövőm.
A főzés.
Ne röhögtess!
Sosem fogjuk engedni apáddal.
Milyen szülő hagyná tévelyegni a gyerekét?
Nem tévelygek. A jó úton vagyok.
Fogalmam sem volt, mi az utam mostanáig!
Csak rohangáltam összevissza, de végre megvan az irány!
Ez az út tele van buktatókkal. És elakadsz a sárban!
Ne pocsékold az időt, keress valami állást!
Már meg se hallgatod a tanácsaimat?
Azt hiszed, könnyű volt felnevelni téged?
Mi tartott ilyen sokáig?
Éhen halok.
Mi? Van valami programunk, amiről nem tudok?
- Megint anyukáddal veszekedtél? - Közöd?
Együnk valamit!
Például?
Tényleg ezt tudtad választani?
Úgy nézel ki, mint ez a zabkása. Azért választottam. Mi van?
Te kis…
Csak egyél! Kóstold meg!
Dühítő, hogy bébikajára pocsékolok el egy étkezést.
Mi ez?
- Hogyhogy ilyen jó? - Ugye?
Jó ez a hely.
Nem viszlek akárhova.
Miről beszélsz? Egyél gyorsan!
Oké.
Ez nagyon finom volt.
Pedig hogy panaszkodtál. Aztán a tálat is majdnem megetted.
Persze. A vasszöget is megenném.
A tál meg se kottyan.
Mi az? Megint rosszul vagy?
Kicsit ízetlen volt. Most kéne egy kis tteokbokki.
Hogy fér beléd ezek után?
Csinálok helyet neki.
Kimegyek a mosdóba.
Asszonyom, van vécépapírja?
Nincs. Vigyen ebből!
Ja, helyet kell csinálnod a többinek.
Asszem totál belezúgtam.
Túl gyorsan ettem?
Megint a Dumping-szindróma.
Azta, jól ki van pattintva!
Micsoda hátizmok!
Hú, azt mondják, több százezret keresel egyetlen reklámmal.
Bár én is kapnék egy ajánlatot!
SEGÍTENE REKLÁMOZNI AZ ÚJ TERMÉKÜNKET?
Itt van! Ez megváltoztatja az életem!
Várj csak, Seok-ryu! Sikeres leszek. Majd megmutatom én neked.
Köszönöm.
Ez az első promócióm. Mi a teendőm?
Milyen édes!
Mi ez?
Tényleg alig van közös képünk?
Jesszusom!
Mi volt ez?
Mi történt?
Jó ég!
Úristen! Ez meg hogy történt?
Jól vagy? Nem sérültél meg?
Nem, semmi bajom.
A mosógép hirtelen…
Ne járkálj itt, ülj le! Feltakarítom.
Jól van.
Kész.
Felporszívóztam, de lehetnek még üvegszilánkok.
Ne járkálj mezítláb!
A mosógéphez
hívok szerelőt.
Várj!
Vérzik a lábad!
Mondtam, hogy megcsinálom.
Hagyd csak!
De én vagyok a sürgősségi professzor.
Az ő lábuk is vérzik, ha üvegbe lépnek.
Ez csíp.
És nyafog is.
Én is megsérülhetek, mint bárki más.
A fájdalomreceptor nem válogat.
- Fájdalomreceptor? - Tudtad?
Nem tesznek különbséget a testi és a lelki fájdalom között.
Akár üveg vág meg, akár a lelkedbe taposnak,
ugyanúgy reagálnak.
Tényleg?
Kész.
Csak szólni akartam.
Mennem kell.
Figyelj!
Nem kérsz egy kis ramyeont?
Ne bámulj már!
Jó!
Hátul is van szeme?
Finom. A tészta al dente.
- Pont jó. - Igen.
Ramyeont főzni művészet.
Csak nem próbáltam,
de ha tudom a receptet, bármit elkészítek.
Ez a régi időkre emlékeztet.
Sokszor ettünk ilyet a koleszunk mellett.
Emlékszel?
Régen mindig
kihánytad, ha anatómián hullát boncoltatok.
Dehogy hánytam ki.
De igen. És holtsápadt voltál. Te néztél ki úgy, mint a holttest.
Miről beszélsz?
Kezdettől fogva ígéretes tehetség voltam.
Bizony, ígéretes tehetség.
Életemben nem láttam még egy olyan jó tanulót, mint te.
Miért jöttél ki?
Mert végeztünk.
- Tessék! - Köszönöm.
- Köszi a kaját! - Vidd ezt is.
Mi van ebben az izgi fekete szatyiban?
Tteokbokki?
A tüneteknek megfelelően szedd.
Ez szívás.
Nem kell.
Vissza kell mennem. Holnap húsos kása lesz.
- Ki mondta, hogy veled eszem? - Szia!
Hali, megyek már! Oké.
Mennyit vett ez a lökött! Tök nehéz.
Ne mozdulj!
Mi? Mi a baj? Mi történt?
A tej! Lenyúltad a hűtőmből?
- Lenyúltad! - Aha.
Igen, mondhatjuk. Miért?
Óvatosan tedd le, jó?
- Micsoda? - Ne, várj!
Add ide!
Ne már! Ez csak tej. Ne legyél…
Ez nem csak tej!
Az életem múlik ezen a tejen!
Hogyhogy az irodádban ennyi mindenen múlik valami?
A múltkor azt mondtad, a cég sikere azon a fán múlik… Jaj!
Most meg mi van?
A cégünk!
- Micsoda? - A cégünk hervad.
Még nem nyitottunk…
Jó napot!
Nézze!
Meg tudná menteni a fámat?
Ezt a fát?
Igen.
Jól van.
Azt hittem, vészhelyzet van.
Nagyon kétségbe volt esve.
Hirtelen elkezdett tönkremenni, és azt hittem, vészhelyzet van.
Gondolom, nem beszél hozzá gyakran.
Nem beszélek hozzá?
Nem halljuk, de a növények is beszélnek.
Szólnak, ha fáradtak vagy éhesek.
Ez azt mondja, túl párás a levegő.
Ezért nem hoz gyümölcsöt.
Nőne rajta gyümölcs?
- Virágozni is tud? - Persze.
A barátunknak sok dolga lesz idén.
Akkor…
Mit csináljak, hogy halljam, mit mond?
És grillen sütöttem a szárított tőkehalat.
De a hús jobb, mint a hal. Annyira kívántam a császárhúst!
Végeztél?
Vidámnak tűntél az előbb.
Tessék?
Csodás volt, ahogy nevettél.
Mintha visszatért volna a régi éned.
Milyen volt a régi énem?
Ragyogóbb, mint a kaliforniai nap.
Szikrázó, pozitív, tele energiával.
Nyisd ki!
Mi ez?
Tudod, múltkor mondtad a főzőtanfolyamot.
Egy „tanulj külföldön” ügynökség küldte.
Ha belevágsz,
akkor csináld rendesen, hogy sikerüljön.
Van benne még valami.
- Ez… - Igen.
Az eljegyzési gyűrű,
amit ott hagytál.
Ugyanúgy, ahogy te is megint álmodozni kezdtél,
kezdjük újra mi is!
Továbbra is támogatni foglak.
Veled akarok lenni.
Jók a reflexeid.
Büszke is rá, aki sportoló volt.
Ez az enyém?
SSING-SSING BÁR
Ezt a jégkrémet mindig el kell felezni.
Szerintem is.
Ma nem látni a csillagokat.
Megkérdezted?
Hogy miért őt választotta abban a pillanatban?
- A múltkor… - Megkérte a kezem.
Tessék?
Hyeon-jun megkérte a kezem.
Hú, nem százas a csávó!
Nem akartam bunkó lenni,
de iszonyúan idegesít.
Mi a fenét művel? Már késő.
Mi van, ha még nem?
Micsoda?
Mikor másodszor kérte meg a kezem, ez jutott eszembe:
„Hátha még nem késő.”
Folyton visszavisz a régi szép időkbe.
Simogatja a lelkemet.
És a könyv, amit becsuktam, újra kinyílt.
Előjön az összes elfeledett emlék.
Az osam bulgogi, amit ettünk, mikor megismertem.
Nagyon finom volt.
Ilyesmik.
Úgy is, hogy itt vagyok?
Igen.
Akkor is…
hogy tudod, mit érzek?
Igen.
Ezért mentél vele a kórházba, nem velem?
Igen, ösztönösen.
Általában akkor
a legsebezhetőbb és legőszintébb az ember, ha beteg.
Tudat alatt biztos rá akartam támaszkodni.
Rám nem tudsz támaszkodni?
Nekem
te még mindig…
az az ötéves kisfiú vagy, aki a mászóka tetején sír.
Gyerekkori barát, akivel fagyizhatok.
Anyukám barátnőjének a sikeres fia.
Milyen kegyetlen vagy.
Hogy tudod…
úgy forgatni, hogy ne mondhassak semmit?
Azért, hogy tudd. Tévedésben vagy.
Ez nem szerelem. Csak bevésődés.
Tudtad?
A kiskacsa azt hiszi,
az az anyja, amit először meglát, és mindenhova követi.
Ez ugyanolyan.
Én olyan vagyok neked, mint egy kacsamama.
Nem tudom, honnan szeded ezt.
Nem számít, mit gondolsz.
Nem döntés kérdése, kit szeretünk.
De…
ne mondd meg, mit érzek!
Ha odavagyok érted,
akkor sincs jogod hozzá.
- Seung-hyo… - A tej még nem járt le.
És már nem félek a mászókán.
Láttad a cikket?
„Segítenek hazajutni
családunkhoz és barátainkhoz, mosollyal az arcukon mindennap.”
„A hős mentősök előtt, akik megmentik drága életünket,
szeretnék tisztelettel adózni.”
Még a fotónk is benne van.
Jó, hogy bekentem az arcom hidratálóval.
Küldd át a linket!
Megmutatom az asszonynak.
Máris.
- Mo-eum, szuper ez a cikk, nem? - Tessék?
Nem tudom. Még nem olvastam.
Micsoda? Pedig rólunk szól.
Sokat dolgozott rajta. Olvasd el!
Nem érdekel az ilyesmi.
Menj dolgozni!
Egyébként nagyon jó lett ez a kép.
A MENTŐSÖK NAGYON MENŐK
FANTASZTIKUSAK HÁLÁS VAGYOK
LAPÁLYEMBER
Mondtam, hogy gyere be! Most miért kell nekem kijönnöm?
Mindenkinek sok a dolga, nem akartam zavarni őket.
De engem igen?
Nem így értettem.
Kérlek, osszátok el!
Közszolgaként nem fogadhatjuk el.
Munkatársként adom, nem újságíróként,
bár csak egy napig voltunk azok.
Nagyon nehéz neked nemet mondani.
Köszönjük.
Köszönöm, hogy segítettél a cikkel.
Hála neked, visszatért a munkakedvem.
Nekem? Mit csináltam?
Ne mondj le semmiről!
Apukám kis koromban meghalt.
Szóval tudom, milyen.
De ha anya lemondott miattam valamiről,
azt utáltam a legjobban.
Kiszállt a kocsijából,
és arrébb küldte az autókat, hogy elférjünk.
Olyan volt, mint egy szuperhős.
- Segítettél. - Tessék?
Most már megyek.
Szia!
IMÁDLAK TITEKET, LAPÁLYOK!
- Dan-ho! - Igen?
Ne vedd fel többet ezt a pólót!
Tessék? Miért?
Mert azt mondtam. És kész.
Nincs másik pólód?
Ez a kedvenced?
Nem, csak nagyon puha és kényelmes.
Ja. Veszek helyette egy jobbat, úgyhogy ne vedd fel többet!
Miért vennél nekem ruhát?
Kollégák vagyunk, nem?
És kollégák vesznek egymásnak pólót?
Nem erről van szó.
Szia!
- Mi az? - Menj csak!
Csináltatnom kell egy EKG-t.
Valami nem stimmel.
De…
És kész is vagyunk.
Köszönöm szépen!
De mitől tört ki az üveg?
Hát…
Ezt a mosógépben találtam.
Nahát!
Várjunk…
Hogy került ez a…
Szerintem a kanál okozta a problémát.
Rosszabb is lehetett volna.
Köszönöm. Szép napot!
- Rendben. Önnek is! - Köszönöm szépen!
- Sokat segített. - Nincs mit.
- Kellemes napot! - Önnek is!
Eltört valami?
Á, nem érdekes.
Figyelj, Seung-hyo!
Mostanában nem tudsz aludni?
De. Miért?
Sápadt vagy, és egész éjjel ég a lámpád.
Csak dolgoztam.
Értem. Szegénykém!
Csak nyugodtan! Vedd fel!
Halló!
Szia, Myeong-u!
Micsoda?
- Myeong-u! - Seung-hyo!
Azt mondták, állítsuk le az építkezést? Miért?
Panaszt tett valaki a körzeti hivatalnál.
Várj!
Mindenki beleegyezett a környéken. Hogy lehet ez?
Az egyik szomszéd reklamált.
A fényhez és kilátáshoz való jog miatt.
Ez nevetséges! Többször is ellenőriztem.
Tudom.
Mindent megbeszéltem
az ügyintézővel, hogy ne legyen gond.
De sajnos van, és más lett az ügyintéző.
Vagyis újra kell kezdenünk mindent.
Előbb beszéljünk azzal, aki panaszt tett.
Őket kellene meggyőzni.
Na nézd csak!
Végre itt vannak, akik ezt a nagy házat akarják felépíteni?
Fesd az ördögöt a falra! Ő az.
Jó napot, uram!
Én vagyok az építésziroda vezetője. Mi terveztük a házat.
Megkérdezhetem, miféle kellemetlenséget okozott önnek az építkezés?
Jaj, hát össze se tudom számolni!
Nincs mit megbeszélni. Tüntessék el!
Uram, a múltkor hozzájárult az építkezéshez.
Ahhoz, hogy egy házat építsenek,
nem egy felhőkarcolót!
Ahogy öregszünk, több napfény kell,
de ez a ház megrövidíti az életemet!
Alig jut ide a fény.
A fél eget eltakarja.
Azt hiszi, ez minden?
A föld is lejteni kezdett.
És a virágok elhervadtak a zajtól.
Rendben. Ezt mindet értem.
De miattunk jött fel a talajvíz?
Ez azért túlzás, nem?
De az elég vicces volt azért,
mikor kijött megmutatni a drótvállfával?
Az az volt.
- És elkezdett mozogni? - Igen!
Elmehettek.
- Bocsánat. - Elnézést!
Szerintem elejétől fogva ezt akarta.
Rengeteget kérdezett, mikor kint jártunk.
Mindent alaposan megnézett.
Igazából kártérítésre pályázik.
Először belement, aztán meggondolta magát.
Akkor most mi legyen?
De megvan a projekthez a hozzájárulási nyilatkozat, nem?
Igen. Pont azért, ha adódna egy ilyen helyzet.
Még ha a legrosszabb esetben be is perel minket, ejtik a vádat.
Nahát! Nekem miért nem jutott eszembe?
Ugye? Ki szerezte meg?
- Én. - Akkor hozd ide!
Mutassuk meg nekik, mennyit számít egy aláírt okirat.
Ne vigyorogj, hanem hozd ide!
- Mindjárt jövök. - Jó.
Ez elég lesz.
KANG DAN-HO KÜLÖNÖS KÍVÁNCSISÁGA KORUNK HŐSEI
Miért nem mászol bele a monitorba?
Miért ólálkodsz folyton mögöttem?
Ebből baj lesz.
- Feljelentelek munkahelyi zaklatásért. - Én is téged.
Az egyik újságírónk nem tudja megőrizni objektivitását.
Mikor csináltam ilyet?
Hirtelen a saját élményeidről akartál írni…
miatta?
A mentős ismerősöd miatt?
- Hát… - Tudtam.
Éreztem a szavaidon az elfogódottságot.
És igazam volt.
Mert szereted, akiről a cikk szól.
Nem azért.
Ha van bármiféle érzület a cikkben,
az tisztelet és nagyrabecsülés.
- Oké? Aha. - Igen? Aha.
Csakugyan? Értem.
Pedig nagyon szép.
Sok sikert!
Az is kritika, ha a külsejére teszel megjegyzést.
És ne kívánj sok sikert!
Sok sikert, Dan-ho!
Hé! Ne hallgatózz!
Nem kellett. Simán hallottam.
- Állj! - Hogy néz ki?
„Éreztem, hogy valódi hősiesség árad ezeknek a mentősöknek a lelkéből.
És ez jutott eszembe:
»Ha a Bosszúállóknak lettek volna mentőseik,
nem győzték volna le könnyebben Thanost?«”
Ejha!
Jó cikk.
Hé!
Nem csupán jó.
Ez egy mestermű, ami felkerül a történelem lapjaira.
Érződik, hogy hiteles beszámoló az író saját tapasztalatairól.
És nagyon odatette magát aznap.
A két kis kezével, ami csak billentyűzetet fogott,
mindenben megpróbált segíteni nekünk.
Istenem! Szerintem normálisan is ilyen.
Példát mutat és igazságos.
Biztos ezért volt Lapályember is.
Totálisan beleestél Lapályemberbe.
Térdig jársz az iszapban. Nehéz lesz kimászni belőle.
Tessék?
Tudtad, hogy már 30 perce egyfolytában róla áradozol?
Csak azért…
Jaj, te!
Csak azért, mert nagyon jó lett a cikk.
A profi újságírót dicsértem.
Jaj, ez tök vicces!
Mindenki menőnek tűnik, aki kiváló a munkájában.
Még Seung-hyo is egész jól néz ki, mikor rajzol.
Miről beszélsz?
Seung-hyo? Ne röhögtess!
Figyi!
Nem mondott semmit mostanában?
Nem tudom. Egy ideje nem találkoztunk.
Tényleg?
Aha, tényleg.
Igen.
Igen, értem.
- Mit mondott az ügyintéző? - Amit vártunk.
Muszáj leállítaniuk az építkezést, ha valaki panaszt tesz.
És hogy próbáljunk megegyezni.
Beszéljek vele megint?
Ha nem megy, kiegyezünk egy reális összegben.
Nem.
Mások is megpróbálkoznak, ha elfogadjuk a jogtalan követelést.
Nem teremthetünk rossz precedenst.
Tessék!
Figyelj!
Itt van a megállapodás?
Hát…
Elnézést, Choi úr!
A nyilatkozat…
Elvesztettem.
- Mi? - Mi?
Hol?
Fogalmam sincs.
Aznap elhoztam, és biztos helyre tettem.
Megnéztem a polcon, az asztalon, a kocsimban.
Órák óta keresem, de nincs meg.
Viccelsz velem? Ennyit se lehet rád bízni?
- Bocsánat. - Ez édeskevés!
Egy bocsánatkéréssel el lehet intézni?
- Myeong-u, várj! - De…
Ne húzd fel magad! Nyugi!
- Hyeong-chan! - Igen?
Felfogod, milyen súlyos hibát követtél el?
Jelentős kárt okoztam a cégnek.
Ez tény.
A késedelem miatt csúszik a határidő,
és nőnek a költségek.
De tudod, mi fontosabb ennél is?
Nem, uram.
Akkor menj, gondolkozz rajta!
Aztán gyere vissza, ha tudod a választ.
Igen, uram.
Bocsánatot kérek!
De mi a válasz? Én sem tudom.
A falnak megyek ettől.
Leejtetted a pénzedet?
- Miért nézed a földet? - Jó estét, Mi-suk néni!
Vacsoráztál már?
Miért adna nekem enni? Nem dühös, mert becsaptam?
Én magam sem értem.
De mit csináljak? Látom, hogy valami baj van.
Honnan tudja?
Én neveltelek fel.
Mintha a saját fiam lennél.
Mi-suk néni,
ne haragudjon, hogy nem szóltam a főzésről!
Nem a te hibád.
Nem rajtad kellett volna kitöltenem.
De tudja…
Seok-ryu tényleg komolyan gondolja.
Nekem meg tud bocsátani. Akkor neki miért nem?
Egyél!
Azért megy el, mert nem akarja hallani?
Lakógyűlés van. Megbírságolnak, ha nem megyek.
Bírság?
Mennyi?
Mennyibe kerül, hogy leüljön velem az asztalhoz?
Te kis… Felvágsz a pénzeddel, mint valami filmsztár?
- Egyél, amennyit kérsz! - Jó.
- Nem tudtam, hogy itthon vagy. - Én sem, hogy te itt vagy.
Anya hol van?
- Lakógyűlésre ment. - Értem.
Egyél!
Miért kerülsz?
Nem kerüllek.
Inni akartam valamit, de elfelejtettem, hogy mit.
DAEHAN TEJ
Choisseung!
Igen?
Dobd ki azt a tejet!
Tessék?
Előbb válaszolok.
Nekem
te nem lehetsz több barátnál.
Ennyi?
Igen. Sajnálom.
És kizárt, hogy meggondolod magad?
Igen.
Pár napig feszengeni fogunk, de utána jobb lesz.
A barátságunk nem szakad meg olyan könnyen egy ilyen dolog miatt.
Egyél, és tedd az edényt a mosogatóba, mielőtt elmész!
A barátságunk?
Az már nem létezik.
Hyeon-jun,
emlékszel rá, mikor beteg lettem?
Kivették a gyomrom kétharmadát,
és tíz kilót fogytam a kemoterápia alatt.
Kemoterápia…
Hallom, nagyon nehéz.
Kibírtam.
Egész jól viseltem a műtétet.
Akkor rohannom kellett volna Seok-ryuhoz.
Ne aggódj!
Ha meggyógyulok,
elmegyünk a Salar de Uyunihoz?
- Uyunihoz? - Igen.
Nem, várj!
Inkább Peruba menjünk a Machu Picchuhoz?
Machu Picchu.
- Peru. - Te hova mennél?
- Mindkettőt megnézhetjük. - Igen?
Jó lenne.
- Újra munkára jelentkeztem. - Máris?
Sokkal jobban vagyok, vissza kell mennem dolgozni.
Nem viszed túlzásba?
Nem maradhatok így örökre.
És ha beteg vagyok?
Akaraterővel bármit legyőzök.
Seok-ryu, hihetetlen vagy.
Ez jutott eszembe, ahogy elnéztelek.
Sokkal erősebb és szívósabb vagy, mint gondoltam.
Nagyon tisztellek.
És szeretlek.
Seok-ryu!
Raymond meghívott minket a nyaralójába Palm Springsbe.
Mindkettőnket.
Én inkább itthon maradnék.
Ne csináld már! Menjünk!
Már egy ideje nem voltunk sehol.
Mindig csak a kórház, itthon, munka.
Nem akarok.
Az orvos szerint sok a napfény csökkenti a depressziót.
Jártál rendesen terápiára?
Szeded a gyógyszert?
Igen.
Oké.
Akkor jobban leszel.
Szólok Raymondnak, hogy nem tudunk menni.
Az esküvői készületek miatt.
Egyébként halottátok?
Hogy miért vett ki fizetetlen szabadságot három éve?
Ja, azt? Elég komoly dolog történt vele.
Gyomorrákja van.
Tényleg?
Ja, gondoljatok bele:
visszajött a céghez, miután konkrétan betegre dolgozta magát.
Hát nem tudom, hogy őrült vagy mánia.
Mint egy hűséges kutya.
Pontosan.
Tényleg nem tud vigyázni magára, mi?
Szegény kislány!
Mit képzelsz, mit csinálsz?
Seok-ryu?
Hogyhogy nem bízol bennem?
Miért nem veszed fel a telefont?
Te tűntél el szó nélkül először.
Akkor is…
Tényleg muszáj volt így beállítanod?
Tessék?
Szégyellsz?
- Ciki vagyok? - Nem erről van szó.
Az összes munkatársam itt van.
A menyasszonyomként belegondolhattál volna a helyzetembe.
Tényleg a menyasszonyod vagyok?
- Tessék? - A menyasszonyod beteg.
Nagyon nehéz most neki. Te meg eljössz bulizni?
Nem érdekel, hogy vagyok.
Jól akartad érezni magad másokkal a bulin?
Igen.
Így van.
Nem kapok levegőt!
Mikor beteg lettél,
mindenről lemondtam.
Szabadságot vettem ki és ápoltalak.
Félretettem a barátaimat, az egész életemet.
Azt hittem, jobb lesz, ha kibírom még egy kicsit.
Mert erős vagy. Le fogod győzni!
Mi…
Mert együtt győzzük le.
De most mi ez?
Ez a rohadt depresszió…
„Ez a rohadt depresszió”?
Ezt gondoltad?
Azt mondtad, megérted.
De hogyan?
Hogy érthetném meg?
A kezelésnek vége, de más ember vagy.
Nem az a Seok-ryu, akit ismerek. Ezt hogy dolgozzam fel?
Kérlek, szedd össze magad!
Meddig fogsz még küzdeni a depresszióval?
Ha engem is lerántasz magaddal,
az segíteni fog rajtad?
Seok-ryu!
Figyelj, amit az előbb mondtam…
Már a gödör alján vagyok.
Hyeon-jun.
És most látom, hogy a kapcsolatunk is.
Túl nagy a gyűrű.
- Régen pont jó volt. - Azért, mert lefogytál.
Semmi baj. Menjünk vissza Amerikába megigazíttatni!
A gyűrűt helyre lehet hozni,
de a kapcsolatunkat nem.
Seok-ryu!
Nagyon sajnálom,
ami veled történt akkor.
Nagyon nehéz volt.
- Fáradt voltam, és nem gondolkoztam. - Ne szabadkozz!
Te tényleg mindent megtettél, amit tudtál.
Hidd el, tudom.
De ez túl sok nekem.
Az a helyzet,
hogy mindig bennem lesz a félelem, hogy kiújul jövőre,
vagy a rákövetkező évben.
És ha öt évig tünetmentes maradok,
akkor sem leszek teljesen szabad.
Mindig a halál küszöbén fogok állni.
Mindig kicsit feszült és szomorú leszek.
Ilyen lesz az életem.
Ezért…
Nem kell már a szerelem.
Ami a gyomromból maradt,
az álmomat is alig bírja megemészteni.
Az endoszkópia szerint gyulladás van a műtét helyén.
Nagyon valószínű, hogy csak gyulladás,
de a biztonság kedvéért biopsziát csináltunk.
Pár nap múlva lesz eredmény.
Jól van.
Ezt kellett tenni.
Így helyes.
Mi az?
Nem ízlik, amit főztem?
Nem az a baj.
Nincs étvágyam.
Akkor is enned kéne.
A gyerekeknek egyenletesen kell nőniük és fejlődniük.
De annyi mindent kell csinálnunk!
Meg kell ennem a répát.
Meg kell mosnom a fogamat.
És korán le kell feküdnöm.
YEON-DU BÉBISZITTERE
Halló?
Jól vagy?
Persze, az egészséged a legfontosabb.
Menj be a kórházba. Szólj, ha megvan az eredmény!
Jó.
Mi volt ez?
A bébiszitter elesett a fürdőszobában, és megütötte a hátát.
Akkor úgy néz ki, hogy ma velem leszel.
De azt mondtad, ma fontos interjúd van.
Nekem semmi sem fontosabb nálad.
De, menj csak!
Van egy barátom, akivel játszhatok.
Kicsoda?
Velem akarsz lógni?
Igen.
Jaj, de jó! Úgy örülök! De…
Mit csináljak?
Ma nagyon fontos dolgom van.
Épp indultam.
Ne haragudj!
Képtelen kérés volt, ugye?
Yeon-du, majd máskor lógunk Mo-eummal.
Várjatok!
Támadt egy szuper ötletem.
Mo-eum felhívott.
Ne féljen! Bízza csak ránk!
- Szia, Yeon-du! - Hálám.
Ülj le oda közéjük!
De cuki vagy!
Nem jöhettem üres kézzel. Fogadják el, kérem!
Te jó ég! Nem kellett volna.
De mi ez?
Étrend-kiegészítő. Segít rendben tartani a vércukrot.
Istenem!
Evés után mindig magas a vércukrom. Tökéletes ajándék.
Köszönjük szépen!
Mind kipróbálhatjuk?
Persze.
Köszönjük!
Tudom, szemtelenség ezt mondani,
de kérem, nagyon vigyázzanak Yeon-dura!
Ne féljen!
Yeon-du, nemsokára jövök!
Szép napot!
Vezess óvatosan, és ne bukj orra megint!
- Jó. - Istenem!
Kellemes napot!
- Hol az olló? - Itt.
Ihatok kettőt?
Elég lesz egy.
Jae-suk, ki volt ez?
- A szomszéd. - Ügyfél?
Az volt.
- Kérsz egyet? - Köszönöm, nem.
Miért nem?
Hogy hívnak?
Kang Yeon-du.
Tavasszal születtem.
A nevem azt jelenti, hogy életteli,
mint a tél után először előbújó virágok élénk színe.
Milyen klassz név!
És nagyon okos vagy, igaz?
Apukája újságíró, szóval ő is okos.
Ezért mondtad, hogy már foglalt.
Igen.
Yeon-du!
Tartsunk egy szuper napot!
Nem csak nekünk jár valami.
Ugye?
Nézd csak!
A nénéd ajándékba kapta.
Inkább nagyi vagy, mint néni.
- Mi? - Jó ég!
Nagyi?
Sokan még negyvenesnek néznek.
Nem tudom.
Azt mondják, a gyerekek mindig őszinték.
Lefogadom, hogy újságíró lesz, mint a papája.
Kimondja, amit gondol.
Több kollagént kéne bevinnem.
Mindegy, ez a tiéd lehet.
Köszönöm szépen!
- A gyerekek ehetnek ginzenget? - Persze.
Jót tesz a hatóanyaga.
Hogy is hívják?
Sáfrány.
Ennyiféle gyógyszert szedsz, mégsem tudod?
Micsoda?
Nem sáfrány. Biztos nem szaponin?
De, az.
Szerintem is az.
- Szaponin… - Én…
Én is ezt mondtam.
Ja, persze.
Sáfrányt mondtál.
Csak rosszul ejtettem ki.
- Hé! - Viccelsz?
Szerintem rosszul hallottátok.
Dehogyis!
A nagy Seo Hye-suk leesett a trónjáról.
Sáfrány. Olyan, mint valami mosószer neve.
Én is tudom, hogy szaponin.
Szaponin!
- Szaponin! - Ugye?
A sáfrány fűszer. Nagyon drága.
- De vicces! - Én is tudom!
Mit írjak, ami elég figyelemfelkeltő?
„Szeretnél olyan izmokat, mint egy testépítőé?
Gondosan választottam ki ezt a terméket, csak neked.
Minimális árréssel kapható.”
Hol a tápanyag-összetétel?
Basszus!
Honnan van ez?
Nem azt mondtad, hogy ma nem tudsz jönni?
Ellenőrizetlen terméket akarsz eladni másoknak?
Micsoda?
Ajánlatot kaptam, hogy reklámozzam,
de még nem raktam ki.
Csak lőttem pár fotót.
- Na, tűnés! - Jó.
Nem!
Tűnj el az edzőtermemből!
Az ilyenek ne legyenek edzők.
Tessék?
A felszín mögött nincs semmi. Csak a külsőségek érdekelnek.
Sosem csinálsz végig semmit.
A szerencsében reménykedsz.
Az egész életed egy nagy lufi.
Nem durva ez egy kicsit?
Miért? Tévedek?
Őszintén kéne segíteni,
és felelősséget vállalni mások egészségéért.
De te csak a könnyű pénzre hajtasz, és lazsálsz a munkában.
- De Go úr! - Mi van?
Az ilyen kretének miatt
gondolják mások, hogy ez egy alibimunka.
Ezt a szívást!
Jó, felmondok.
Maga prédikál ebben az egérlyukban…
Vigyázz a szádra!
Hé, Dong-jin!
Igen?
FELMONDÓLEVÉL
Ez a válaszod?
Nem.
Azt még nem tudom.
De csak így vállalhatom a felelősséget.
- Mi az? - Yoon úr.
Ez forró.
- Ne! - Jézusom!
- Nem tudsz normálisan viselkedni? - Te akartál valami újat és menőt.
Ez egyáltalán nem volt menő.
És ha beindult volna a tűzjelző?
- Elintéztük Burjong-dongot. - Tessék?
- Hogyan? - Megegyeztünk az öreggel.
Kicseréljük a vízcsöveit.
A fafejű főnökötök akarta.
Ne, ez nevetséges!
Mi nem tehetünk róla.
Igaz.
Én sosem szoktam beletörődni semmibe.
Ez a válaszom.
És az Atelier In értékes tagja vagy.
Nekünk fontosabb vagy, mint a profit vagy a veszteség.
Choi úr!
Úgyhogy…
tanulj ebből a hibából!
Nálunk szabad hibázni, problémákkal szembesülni és megzuhanni.
Keresd tovább a választ!
Igenis. Igyekezni fogok.
- Ülj le! - Igenis.
Király vagy!
Annyira menő!
Esküszöm!
Ösztönösen menő dolgokat csinál.
Seung-hyo szerintetek is zseninek született?
Dehogyis!
Ő is elkövetett rengeteg hibát.
És most már tapasztalatból beszél.
Miért találsz ki ilyeneket?
Hihető, nem?
Ne már!
Sokat akadékoskodott az ügyfél?
Ne is mondd!
Jól megizzasztott, három éjjel, három nap.
- Jesszus! - Nem Seung-hyo volt?
- Tessék? - Én?
Igen.
Már akartam mondani.
Karikás a szemed.
Kipirult az arcod. Mintha lázas lennél.
Ne már!
Mi a baj?
Beteg vagy?
Beteg?
Teljesen jól vagyok. Miket beszélsz?
Nem vagyok beteg.
Furcsán viselkedsz.
- Seok-ryu! - Hé!
Mi a baj? Jól érzed magad?
Tessék? Igen.
Anya!
Anya, ne menj el!
Hát te meg miért sírsz?
Bőgőmasina vagy?
Nem vagyok bőgőmasina.
Anyukád dolgozni megy. Bőgőmasina vagy, ha így bőgsz.
Nem bőgök.
Ezt a ddakjit tegnap nyertem.
Neked adom.
Ha holnap „Piros lámpa, zöld lámpát” játszunk,
megfoglak.
Pedig nem szoktam ám mindenkit.
- Érted? - De nem jó, ha megfognak.
Akkor veszek neked Pikachu-formájú rántott húst.
Van pénzed?
Együnk tteokbokkit!
Elmehetünk apukámhoz.
Gyere!
Anya!
Seok-ryu.
Tényleg itt vagy.
De örülök!
Üdv újra itt!
Jó napot!
Tudom, váratlanul jött ez a dolog. Elnézést!
Sok gond volt vele?
Á, egyáltalán nem.
Nagy és gusztustalan gyerekeket látok.
Kellemes volt egy ilyen kisgyerekkel lenni.
- Bármikor itt hagyhatja nálunk. - Nagyon köszönöm.
Nincs mit.
Most hol van Yeon-du?
Mo-eum?
Halkan!
Alszik.
Fel kell keltenem, megyünk haza.
Majd később.
- Hadd nézzem még egy kicsit! - Jól van.
Akármennyit látom, nem tudok betelni vele.
Hogy lehet ilyen szép?
Szép a szeme.
Szép az orra.
Szép mindene.
Ugye? Tudom, az én lányom, de én is mindig elámulok.
Bár Yeon-du az én lányom is lenne!
Igen…
- Mi az? - Nem úgy értettem.
Csak azért, mert annyira szép kislány.
Igen. Tudom. Nem értettem félre.
Jól van.
Milyen cuki! Semmit sem változtál.
Tessék?
Mi?
Mit mondtam?
Hogy cuki voltam.
Igen, minden állat és ember cuki kicsinek.
Értem.
Gondolom, ez Choi úr.
És a barátnőd a szomszédból.
Biztos nagyon jóban voltatok.
Igen.
Ők előbb barátok voltak.
Én akkor lettem jóban velük, mikor ideköltöztünk.
És eljártok egymáshoz?
Persze.
Erről az jutott eszembe,
hogy Seung-hyón kívül te vagy az első pasi a szobámban.
Pasi?
Jesszus!
Miért mondtam ezt?
Hát… Ha belegondolok, nem te vagy az első.
Itt volt a szerelő, aki megjavította a légkondit, mikor elromlott.
Ő is pasi volt.
És az unokaöcséim is fiúk. Őket kifelejtettem.
- Értem. - Igen.
Mo-eum, gyere, egyél!
Dan-ho, maradj itt vacsorára!
- Kérsz vacsorát? - Vacsorát?
Anya nagyon jól főz.
A vacsora jól hangzik.
- Felkeltsem Yeon-dut? - Persze.
Keltsd fel!
Yeon-du, ébresztő!
Nyisd ki a szemed!
Légyszi!
Tudod, miért vagyok mindig ott életed legkínosabb pillanataiban?
Miért vagy mindig itt, ha beteg vagyok?
Felébredtél?
Jól érzed magad?
Mit keresel itt?
- Miért rontottál be a szobámba? - Hát…
Myeong-u mondta, hogy rosszul lettél.
Felhívott, hogy majdnem elájultál, mikor hazaindultál.
Eljöttem és csöngettem.
Senki sem nyitott ajtót.
Felhívhattál volna, ha beteg vagy.
Miért szenvednél egymagadban?
Nem hívlak többet.
Ha történik valami,
bármi is az,
nem fordul elő.
Úgyhogy menj!
Csinálj, amit akarsz.
Ha megszakítod a kapcsolatot velem, akkor is egyél.
Van kajád a hűtőben? Megnézem.
Mit esznek ezek ebben a házban?
Ez komoly?
JEONGHEON EGYETEMI KÓRHÁZ
Ez meg mi?
DIAGNÓZIS
2021. JÚNIUS 24. RÉSZLEGES GASZTREKTÓMIA RÁK MIATT
FELVÉVE HASI FÁJDALOM MIATT AMBULÁNS MŰTÉT
BAE SEOK-RYU
Hé, tök üres a hűtőtök!
Hozok valamit otthonról…
Ez mi?
Ez valami tévedés, ugye?
Miért van rajta a neved?
Előbb haza kellett volna mennem.
De nem volt kedvem.
De mi a fene ez?
Látod, nem? Diagnózis.
Kellett valamihez.
Aznap kellett volna megkapnom. Vissza kellett mennem érte.
Ez volt az oka?
Ezért jöttél vissza?
Ezért nem akartam elmondani.
De mindegy.
Te vagy az utolsó a világon, akinek kiönteném a lelkem.
Beteg vagy?
Az voltam.
- És most? - Jól vagyok.
De…
Hogyhogy nem szóltál nekem róla?
Ezért.
- Tudtam, hogy így reagálsz. - De…
Ilyen keveset jelentek neked?
Barátként is ilyen keveset jelentek?
Beteg vagy. Nem akartam ezzel tetézni.
Pihenned kell.
Szólok Mo-eumnak, hogy hozzon neked zabkását.
Pihenj!
Haza kell mennem.
Beszéljünk!
Beszéljünk máskor!
Hogy várjak addig?
Te…
Hogy tehetted ezt velem?
Seok-ryu!
Meddig akartad még halogatni?
Meddig akartad eltitkolni?
Seung-hyo!
Ennek semmi értelme!
Hogy küzdhetsz ilyesmivel egyedül úgy, hogy nem szólsz senkinek?
A gyomorrákműtét nagyon komoly dolog. Hogyhogy nem mondtad senkinek?
Ki rákos?
Mindent hallottam odakint. Gyomorrák?
Kinek van rákja?
Neked?
Tényleg neked?
Igazából először Seung-hyót akartam felhívni.
Mint mikor elestem és megütöttem a térdem,
anyát hívtam, hogy vigasztaljon meg.
Ha őt hívom, akkor úgy tűnt volna, hogy nem olyan nagy ügy a rák?
Csak vállat vonok, és talpra állok?
Komolyan mondtam,
hogy élni akarok.
AZ ÉLET SÖTÉT OLDALA
AZ ÉLET FÉNYE
SZERELEM A SZOMSZÉDBAN
Akkor rohannom kellett volna Seok-ryuhoz.
Elküldte az összes jelet a sötétben,
de nem vettem észre.
Anya!
Ha a gyerek beteg,
a szülő a Holdra vagy a Marsra is elmegy érte.
Azt mondtad, szabad sírni.
Én is titokban tartom.
Megbántottad azokat, akik szeretnek.
Fogalmad sincs semmiről!
Nem tudod, milyen érzés!
Mikor nagyon nehéz az élet, a hozzánk közel állónkra támaszkodunk.
A feliratot fordította: Kwaysser Erika