DRAGOSTEA DE ALĂTURI
În vacanța de vară de anul ăsta,
ce zici să mergem în Alaska?
Mereu mi-am dorit.
Nu știu ce să zic.
Atunci…
Mergem în Parcul Național Yosemite?
N-aș vrea.
Nu? Atunci…
La New York?
Putem merge la spectacole și muzee de artă.
- Nu sună bine? - Nu prea.
Las-o baltă! Nu mergem nicăieri, atunci.
Amândoi suntem foarte ocupați.
Voiam măcar să merg în vacanța de vară cu tine. Bine?
Dar sunt singura entuziasmată și mi-am făcut speranțe degeaba.
- Deschide! - Ce e?
O să vezi când deschizi.
SOSIRE INCHEON
N-ai mai fost în Coreea de ceva timp.
Nu ți-e dor de mama ta?
O să plângi?
Sunt două bilete. Merg și eu.
Hyeon-jun.
Cred că a mai rămas ceva în plic.
Nu credeam că o să-ți cer asta îmbrăcat în pijamale.
Mereu nerăbdătoare Seok-ryu…
Vrei…
Vrei să să te măriți cu mine?
Da.
Voiam să fac asta undeva frumos, într-o zi specială.
Acum e momentul perfect.
Mai bine de atât nu se poate!
Mă tem că e cancer de stomac.
Pare a fi într-un stadiu timpuriu,
dar putem vedea stadiul exact doar după operație.
Trebuie să fii operată cât mai curând posibil,
apoi să discutăm opțiunile de tratament după operație.
Dar mai întâi trebuie să facem analize și biopsii.
Trebuie o programare la o clinică…
Nu dormeam suficient.
Mâncam neregulat.
Eram supraexpusă la stres.
Încercam să îmi dau seama de ce am făcut cancer,
și m-am uitat pe fereastră.
Cerul era foarte senin.
Aveam 30 de ani.
EPISODUL 9 ÎNTUNERICUL VIEȚII
Salut, Mo-eum! Eu sunt.
Spune-mi toate spitalele din zonă cu urgențe.
CHOISSEUNG
Aveți amețeli sau greață?
Nu, sunt bine.
SPITALUL JEONGHEON
E Spitalul universitar Jeongheon?
Nu știați?
Era agitație mai devreme.
Profesorul Choi Gyeong-jong este aici, cumva?
Nu lucrează astăzi.
Îl cunoașteți pe dl profesor?
Nu.
L-am văzut la televizor. Știți ce faimos este.
Sunt bine acum, așa că o să plec.
Stați! Trebuie să așteptați rezultatul analizelor.
Bine.
Seok-ryu!
Hyeon-jun.
De ce ești încă aici?
Cum puteam să te las aici?
Te-au consultat? Ce a spus doctorul?
A recidivat…
Seok-ryu!
Choisseung.
Ești bine? Te mai doare stomacul?
Nu.
De ce te durea? Ce s-a întâmplat?
Păi…
De unde știai că sunt aici? Ți-a spus cineva?
Nu mi-a spus nimeni.
Ce-au spus?
Au spus că sunt bine. De ce țipi?
Te aud, să știi.
Scuze. Sunt și eu aici. Poți să mă bagi în seamă.
Erai aici?
Nu-mi făceam griji pentru tine.
Să mergem! Te duc acasă.
Vino cu mine!
Nu-mi pasă cu cine merg. Să plecăm!
Știi să te bagi în treaba altora.
Dar nu depăși limita!
Asta e între mine și ea.
Poftim?
Hyeon-jun, mă duc acasă cu Choisseung.
- Poftim? - E în aceeași direcție.
Mersi pentru azi.
Sună-mă când ajungi.
O să aștept.
Nu aștepta!
O s-o duc la culcare devreme.
Seok-ryu nu e un copil pentru mine.
E o femeie.
Să mergem!
Cancer de stomac?
Ce să fac acum?
Îmi e foarte frică.
Nu trebuie să-ți fie frică.
O să am grijă.
O să fac tot ce pot ca să te vindeci.
Tehnologia medicală a progresat.
O să te faci bine.
Am un prieten care lucrează la acel spital.
Îl sun chiar acum.
Poate faci operația mai devreme.
Bine. Începând de mâine,
îți iei concediu medical.
- Și eu o să cer. - Și tu?
Ești într-un caz important acum. Nu poți.
Ești cea mai importantă.
Nu-ți face griji!
O să fiu alături de tine.
Așteaptă o clipă!
Vrei să ies?
Da.
Ce se întâmplă? De ce faci asta?
Sunt politicos.
Dacă un bărbat face asta pentru tine, acceptă!
Nu face asta! E ciudat.
Mă tratezi mereu ca pe o servitoare.
Tratamentul ăsta de prințesă mă zăpăcește.
Se pare că Hyeon-jun te tratează așa.
Lasă… Intră!
Nu crezi
că ar trebui să le spui părinților?
Ce e dragostea
Bună, scumpo!
Ce greu dau de tine! Am crezut că s-a întâmplat ceva.
Nu s-a întâmplat nimic. Ce faci?
Ai nimerit bine.
Fac kimchi pentru tine.
Lasă, n-o trimite!
Cumpăr de aici dacă trebuie.
E din altă țară, nu are același gust.
Am cumpărat varză din Gangwon-do. E foarte bună.
Nu, am zis să nu trimiți.
Ți-am spus și data trecută, dar tot ai trimis.
A curs din cutie.
Știi cât de rușine mi-a fost?
Fiindcă am fost lacomă. Am umplut până-n vârf.
O să am grijă de data asta.
Nu, n-o vreau.
Ți-am spus că n-am nevoie.
De ce nu mă asculți?
Ascultă-mă când îți spun ceva!
Mănâncă cât vrei când vii aici, atunci.
Când e zborul?
Nu pot să vin.
Nici n-o să te pot suna o vreme.
De ce? Ești foarte ocupată?
Da, am început un proiect nou.
E foarte important.
Bine, înțeleg.
Ai o slujbă importantă. N-ar trebui să te deranjez.
Chiar dacă n-ai timp,
nu sări mesele, bea multă apă și dormi!
Sună-mă mai des!
Bine. Cred…
Cred că mă sună de la serviciu. Pa!
Bine…
Răsfățata!
Nu-i nimic, Seok-ryu. Nu e mare lucru.
O să mă fac bine. O să le spun după ce mă fac bine.
Nu e mare lucru. Nu e nimic.
Hyeon-jun, ține-mă!
Ține-te de mine!
Seok-ryu nu e un copil pentru mine.
E o femeie.
Frumoasă poziție! Și sincronizarea este perfectă.
Salut!
„Salut”?
Te distrezi lovind mingi singur după ce m-ai speriat așa?
Hai și tu, dacă vrei. Îți trebuie monede?
Am și eu, fraiere.
A trecut ceva timp.
Doamne, relaxează-te!
Uau!
Nu contează ce părere am, e uimitor.
Nu pari o persoană care se pricepe la sport.
Dac-ai venit să te cerți, lasă!
N-am chef.
Sigur că n-ai.
Ce s-a întâmplat?
Iar Seok-ryu?
Deci s-a dus la spital cu golanul ăla, nu cu tine?
Uau!
Chiar te-am lovit tare cu o minge.
- Te distrezi? - Puțin.
Deci?
Ai întrebat-o?
De ce l-a ales pe el în acel moment?
Nu.
Ești frustrant și bătut în cap!
Încă n-ai scăpat de obiceiul ăsta.
Trebuie să iau măsuri?
Las-o baltă!
Ai dreptate.
Depinde de tine dacă vrei să înscrii sau să ratezi.
Și spune ceva, măcar să te pot încuraja.
Spune-mi ce simți.
Cum te simți acum?
Mă simt ca naiba.
Sunt și gelos.
I-am spus lui Seok-ryu
că n-o s-o întreb de ce a fost anulată logodna.
Și lui i-am spus
că nu sunt curios, dacă tot s-a terminat între ei.
M-am prefăcut că nu-mi pasă.
Dar voiam să întreb!
Sunt atât de curios! Înnebunesc!
E un gol între Seok-ryu și mine.
Și Hyeon-jun
e în el, cu o parte din ea pe care n-o cunosc.
E… Cum să explic?
Mă înfurie.
Gândește-te la tot timpul cât ați fost împreună.
Dacă ei sunt istoria Americii,
voi doi sunteți cele patru civilizații antice.
Sunteți Egipt și Mesopotamia.
Așa că nu-ți fie frică! Nu da înapoi!
N-am dat înapoi.
Ba da, ești mic și speriat în ultima vreme.
Ai și îmbătrânit.
Cum? Serios?
Ce e așa de rău să te îndrăgostești?
Hei!
Și inima ta începe să bată?
Cum poți trăi dacă nu-ți bate inima?
Nu asta am vrut să spun.
Când cineva place pe altcineva,
inima îi bate mai repede?
Desigur.
Bate tare când suntem împreună.
Și când e cu altcineva.
Ca ritmul rapid și zgomotos al tobelor tradiționale coreene?
Ce? Ce tot delirezi?
Las-o baltă!
Nu contează.
Ce face Seok-ryu? E bine?
Nu știu.
Răsfățata aia nu mănâncă mai nimic în ultimul timp.
Și ea îmbătrânește?
Înainte, mânca și pământ și era bine.
Serios.
HYEON-JUN
Nu uita de medicamente!
M-am săturat de asta.
E târziu. Du-te la culcare!
Noapte bună, Seok-ryu!
După ce m-am îmbolnăvit, stăteam în pat seara și mă gândeam.
„De ce se numește cancer”?
Numele sunt importante în tot.
„Cancer” sună întunecat și înspăimântător.
„Floare”. „Lună”. „Stea”.
Era mai bine dacă avea un nume mai luminos și mai vesel.
Ce tupeu are!
- Tată, eu… - Am plecat.
- Bine, o zi bună! - Pa!
N-o să te opresc să faci cursurile de gătit.
Nu e nimic rău dacă înveți.
O să-ți facă bine.
- Serios? - Desigur.
Facem asta pentru a supraviețui. E un hobby grozav.
Învață și folosește ce ai învățat când te măriți.
M-am gândit.
Nu trebuie să pleci în SUA dacă nu vrei.
Îți poți găsi de lucru aici.
Te-ai putea angaja ușor la o companie mare.
Mamă!
Poți să rătăcești o vreme.
Dar ai toată experiența asta. Gândește-te la viitor!
Eu îmi decid viitorul.
Și acela e bucătăria.
Nu fi ridicolă!
Nici eu, nici tatăl tău nu-ți dăm voie.
Ce părinte își lasă copilul să se rătăcească?
Nu rătăcesc. Sunt pe calea cea bună.
Până acum, nu știam care îmi e calea.
Alergam ca nebuna, dar în sfârșit am o direcție.
E o cale plină de spini. O să te împotmolești!
Nu mai pierde timpul și caută-ți un job!
Sfaturile mele nu mai sunt bune?
Am muncit mult să te cresc. Crezi că ai reușit singură?
Ce ți-a luat atât de mult?
Muream de foame.
Ce? Trebuia să ne întâlnim și nu știam?
- Iar te-ai certat cu mama ta? - Vezi-ți de treabă!
Hai să mâncăm ceva!
Cum ar fi?
Pe bune, doar asta ai putut alege?
Arăți moale ca budinca asta. De asta am ales-o. Ce-are?
Ce obraznic…
Mănâncă! Gustă mai întâi!
Mă enervează să pierd o masă prețioasă pe mâncare moale.
Ce e asta?
- De ce e bună? - Nu-i așa?
Localul ăsta e bun.
Nu te duc într-un local oarecare.
Ce tot spui? Mănâncă mai repede!
Bine.
Ce bun a fost!
Mai știi când te plângeai? Credeam c-o să mănânci și castronul.
Normal. Aș mânca și bare de oțel.
Castronul nu e nimic.
Ce? Iar ți-e rău?
A fost cam fad, așa că mi-e poftă de tteokbokki.
Mai ai loc după toate astea?
Pot face loc.
Mă duc la baie.
Doamnă, aveți hârtie igienică?
Nu. Luați din rola asta.
Da, trebuie să faci loc.
Cred că-s nebun după ea.
Am mâncat prea repede?
Iar am sindromul Dumping.
Uau, ce corp are!
Uite ce spate are!
Am auzit că faci sute de mii cu o singură reclamă.
Aș vrea să primesc măcar o ofertă.
VREM SĂ NE AJUȚI SĂ NE PROMOVĂM NOUL PRODUS
A sosit! Șansa vieții mele!
Ai să vezi, Seok-ryu. O să reușesc. O să-ți arăt.
Mulțumesc.
E prima mea promoție. Ce trebuie să fac?
Ce drăguț!
Ce-i asta?
Chiar nu am făcut multe poze împreună?
Ce m-am speriat!
Ce-a fost asta?
Ce se întâmplă?
Doamne!
Vai! Cum s-a întâmplat?
Ești bine? Te-ai rănit?
Nu, sunt bine.
Mașina de spălat, deodată…
E periculos, du-te și așază-te! Curăț eu.
Da, bine.
Am terminat de curățat.
Am dat și cu aspiratorul. Ar mai putea fi cioburi.
Să nu mergi desculță!
Cât despre mașina de spălat,
o să chem un tehnician.
Stai…
Sângerezi!
Puteam s-o fac eu.
Mă ocup eu.
Sunt profesor de medicină de urgență.
Și profesorii sângerează când calcă pe sticlă.
Mă ustură.
Și mai e și plângăcios.
Și eu mă pot răni, ca toată lumea.
Receptorii nu discriminează.
- Receptorii durerii? - Știai?
Ei nu fac diferența între durerea fizică și cea emoțională.
Fie că te tai în sticlă sau ai răni emoționale,
reacționează la fel.
Serios?
Gata.
Spuneam și eu.
Trebuie să plec.
Hei!
Vrei niște ramyeon?
Nu te mai uita la mine!
Bine!
Are ochi la ceafă?
E bun. Tăiețeii sunt al dente.
- Are un gust bun. - Da.
Să faci ramyeon e o știință.
N-am încercat,
dar, dacă știu rețeta, pot face orice.
Asta îmi amintește de trecut.
Mâncam asta deseori în cămin, lângă facultate.
Îți amintești?
Pe atunci,
vomai ramyeon după ce studiai anatomie pe cadavre.
Niciodată!
Ba da. Erai atât de palid! Tu erai cel care arăta ca un cadavru.
Ce tot spui?
De la început eram un talent promițător.
Da, un talent promițător.
Nu mai văzusem pe nimeni care să studieze așa de bine ca tine.
De ce ești afară?
Pentru că am terminat.
- Poftim! - Mulțumesc.
- Mulțumesc pentru masă. - Ia și asta!
Ce e în punga asta neagră și interesantă?
E tteokbokki?
Ia-le în funcție de simptome.
Ce dezamăgire!
N-am nevoie de astea.
Plec la muncă. Mâine e tocană de pui.
- Cine spune că mănânc cu tine? - Pa!
Vin acum. Bine.
Nebunul ăsta a cumpărat prea mult. E grea.
Nu te mișca!
Ce e? Ce s-a întâmplat? Ce e?
Laptele! L-ai furat din frigiderul meu?
- Da! - Da.
Ai putea spune că da. De ce?
Pune-l jos, cu grijă.
- Ce? - Nu, stai.
Dă-mi-l!
Serios? E doar lapte. Nu fi zgârcit…
Nu e doar lapte!
Viața mea depinde de laptele ăsta.
De ce atâtea lucruri din birou depind de ceva?
Data trecută ai zis că succesul companiei depinde de copacul ăla… Vai!
Ce mai e?
Compania noastră.
- Ce? - Compania noastră se ofilește.
N-am deschis încă…
Bună ziua!
E vorba de ăsta.
Puteți să-mi salvați copacul?
Acesta?
Da.
Bine.
Credeam că e o urgență.
Păreați disperat să îl salvați.
A început brusc să se usuce, am crezut că e urgent.
Cred că nu vorbiți cu el prea des.
Să vorbesc cu el?
Nu le putem auzi, dar și plantele vorbesc.
Spun când sunt obosite sau le e foame.
Ea spune că e prea multă umiditate.
Așa, nu o să facă fructe.
Face fructe?
- Face și flori? - Desigur.
Are multe de făcut anul ăsta.
Atunci…
Ce să fac ca să ascult copacul?
Făceam peștele la grătar mai devreme.
Îmi place carnea mai mult decât peștele. Aveam poftă de piept de porc!
Ai terminat?
Păreai fericită mai devreme.
Ce?
Zâmbeai atât de frumos!
De parcă erai din nou cea de dinainte.
Cum eram înainte?
Mai luminoasă decât soarele.
Inteligentă, optimistă și plină de energie.
Deschide-l!
Ce e ăsta?
Mai ții minte școala de bucătari de care ți-am zis?
Le-am luat de la o agenție.
Dacă o iei pe drumul ăsta,
vreau să fie cum trebuie, ca să nu greșești.
Mai e ceva înăuntru.
- Ăsta e… - Da.
Inelul de logodnă
pe care l-ai lăsat.
Așa cum tu ai început din nou să visezi,
hai s-o luăm și noi de la început!
Vreau să te susțin în continuare.
Vreau să fiu cu tine.
Frumoase reflexe!
Cu asta ne mândrim noi, foștii atleți.
E pentru mine?
BATON SSING-SSING
Întotdeauna trebuie să împarți înghețata asta.
De acord.
Nu se văd nici stelele, nici luna.
Ai întrebat-o?
De ce l-a ales pe el în acel moment?
- În acea seară… - M-a cerut de soție.
Ce?
Hyeon-jun m-a cerut în căsătorie.
Uau, cred că e nebun.
Voiam să fiu respectuos,
dar chiar mă enervează.
Ce naiba face? E prea târziu.
Dacă nu e târziu?
Poftim?
Când m-a cerut de soție a doua oară, am avut gândul ăsta.
„Poate nu e prea târziu.”
Îmi tot amintește de vremurile bune.
E ca o briză prin inima mea.
Și capitolul închis cândva s-a deschis iar.
Îmi revin toate amintirile uitate.
Osam bulgogi pe care l-am mâncat când ne-am cunoscut.
A fost atât de bun!
Chestii de-astea.
Chiar dacă sunt eu aici?
Da.
Chiar dacă…
ți-am spus ce simt?
Da.
De asta ai fost cu el la spital și nu cu mine?
Da, a fost ca un instinct.
De obicei,
devenim vulnerabili și sinceri când suntem bolnavi.
Cred că voiam să mă sprijin de el.
Nu te poți sprijini pe mine?
Pentru mine,
ești încă…
un puști de cinci ani care plânge pe traseul de cățărare.
Un prieten cu care împart o înghețată.
Fiul de succes al prietenei mamei mele.
Ești foarte crudă.
Cum poți să…
Cum de nu pot spune nimic?
Îți spun eu. Te înșeli.
Nu mă placi. Ai făcut o fixație.
Știai că…
un boboc de rață confundă
prima ființă pe care o vede cu mama lui și o urmărește?
Așa e și acum.
Sunt doar o mamă rață pentru tine.
Nu trage concluzii pripite!
Nu contează ce simți.
N-am ce face dacă nu-s eu alesul.
Dar…
nu-mi spune tu ce simt!
Oricât de mult te-aș plăcea,
nu ai dreptul să faci asta.
- Seung-hyo… - Laptele nu a expirat încă.
Și nu mă mai tem de cățărat.
Ați văzut articolul?
„Cu ajutorul lor, putem să ajungem acasă
la prietenii și familia noastră, zâmbind în fiecare zi.”
„Pentru paramedicii noștri eroici, care ne protejează viața zilnic,
vreau să-mi exprim recunoștința.”
Ne-au publicat și poza.
Mă bucur că mi-am făcut masca pentru ten.
Trimite-mi și mie linkul!
Vreau să i-l arăt soției.
Da, dle.
- Dră Jung, nu-i așa că articolul e bun? - Poftim?
Nu știu. Nu l-am citit încă.
Cum așa? E despre noi.
A muncit mult la el. Citește-l!
Nu mă interesează chestiile astea.
Înapoi la treabă.
Apropo, ai ieșit foarte bine în poză.
PARAMEDICII SUNT FOARTE TARI
SUNT UIMITORI LE MULȚUMESC
OMUL MLAȘTINĂ
Ți-am spus să intri. De ce m-ai chemat afară?
Toți muncesc, n-am vrut să-i deranjez.
Ți se pare că eu nu am treabă?
Nu asta am vrut să spun.
Te rog să dai astea și celorlalți.
Suntem angajați publici. Nu putem.
Le ofer în calitate de coleg, nu de reporter,
chiar dacă am fost colegi doar o zi.
Te pricepi să nu te refuze lumea.
Mulțumesc.
Mulțumesc că m-ai ajutat să scriu articolul.
Datorită ție, mi-am regăsit motivația.
Eu? Ce am făcut?
Nu renunța la nimic!
Tata a murit când eram mică.
Așa că știu cum e.
Dacă mama ar fi sacrificat ceva pentru mine,
nu mi-ar fi plăcut deloc.
Cineva a ieșit din mașină
și a direcționat traficul ca să ne facă loc.
A fost ca un supererou.
- M-ai ajutat. - Ce?
Trebuie să plec acum.
Pa!
VĂ IUBESC, MLAȘTINILOR
- Dan-ho! - Da?
Nu mai purta tricoul ăsta!
Poftim? De ce nu?
Pentru că îți spun eu.
E singurul tricou pe care îl ai?
E preferatul tău?
Nu, dar e moale și comod.
Da, bine. O să-ți cumpăr unul mai frumos, nu-l mai purta!
De ce să-mi cumperi haine?
Ai zis că suntem colegi.
Colegii nu-și pot cumpăra tricouri?
Nu e vorba de asta.
Pa!
- Ce? - Fugi!
Trebuie să-mi fac un EKG.
Se întâmplă ceva.
Dar…
E reparată acum.
Mulțumesc mult.
Dar de ce s-a stricat?
Păi…
Am găsit asta în mașină.
Vai!
Stați puțin…
De ce să fie asta în…
Cred că lingura a provocat defecțiunea.
Ar fi putut fi mai rău.
Mulțumesc. O zi frumoasă!
- Bine. O zi bună! - Mulțumesc mult.
- Mulțumesc. - Cu plăcere!
- O zi bună! - La fel!
S-a stricat ceva?
Nu, n-a fost nimic.
Seung-hyo,
ai probleme cu somnul în ultima vreme?
Nu. De ce?
Arăți palid și ții lumina aprinsă toată noaptea.
Am avut de lucru.
Am înțeles. Sărăcuțul de tine!
Haide, răspunde!
Alo?
Salut, Myeong-u!
Ce?
- Myeong-u! - Dle Choi!
Ne-au spus să oprim construcția? Ce se întâmplă?
Au primit o reclamație și au zis să ne oprim.
Stai așa.
Am primit aprobarea tuturor din zonă. De ce s-a întâmplat așa?
Un vecin a reclamat.
Dreptul de însorire și obstrucția vederii…
E ridicol. Am verificat de multe ori.
Știu.
Am discutat deja
cu responsabilul și nu încălcăm legea.
Da, dar au spus că funcționarul s-a schimbat.
Înseamnă că trebuie să o luăm de la capăt.
Să vorbim mai întâi cu cei care au făcut plângere.
E prioritar să îi convingem.
Ia uite!
Au venit, în sfârșit, cei care construiesc aici?
Vorbeam de lup. El este.
Bună ziua, dle!
Sunt CEO-ul firmei care a proiectat clădirea.
Dați-mi voie să întreb ce probleme ați avut în timpul construcției.
Foarte multe, nu le pot spune pe toate!
Nici nu trebuie să discutăm. Demolați-o imediat!
Dle, ați fost de acord cu construcția.
Să construiți o casă pe pământ,
nu să o ridicați până la cer!
Am nevoie de mult soare,
iar clădirea asta o să-mi scurteze viața!
Primesc doar puțină lumină.
Jumătate din cer e acoperit acum.
Credeți că asta e tot?
Terenul e în pantă acum.
Și florile s-au uscat de la zgomot.
Bun, înțeleg toate astea.
Dar din cauza noastră curge apa freatică?
E prea mult, nu?
Și, ca să ne arate,
n-a fost haios cu umerașul de sârmă?
Chiar a fost.
- A început să se miște! - Da!
Voi doi puteți pleca.
- Scuze. - Îmi pare rău.
Cred că a fost planul lui de la început.
Punea multe întrebări când venea pe șantier.
Se uita atent la tot.
Vrea bani, de fapt.
A fost de acord la început, dar acum s-a răzgândit.
Ce să facem, atunci?
Dar nu avem deja documentul de cooperare la proiect?
Ba da, ca să fim pregătiți.
Chiar dacă se ajunge la proces, poate fi anulat.
Doamne! De ce nu m-am gândit la asta?
Nu? Cine l-a luat?
- Eu. - Du-te după el!
Să le arătăm acum importanța unui document semnat.
Nu mai zâmbi și du-te!
- Mă întorc imediat. - Bine.
Ar trebui să ajungă.
CURIOZITATEA LUI KANG DAN-HO EROII PREZENTULUI
De ce nu te urci în monitor?
De ce tot apari în spatele meu?
O să avem probleme.
- O să spun că e hărțuire. - Și eu o să te reclam.
O să spun că un jurnalist scrie cu părtinire, nu obiectiv.
Când am făcut asta?
Brusc ai vrut să scrii despre experiențele tale…
datorită ei?
Cea pe care o cunoști?
- Păi… - Știam eu.
Am simțit afecțiunea din cuvintele tale.
Și am avut dreptate.
Pentru că îți plăcea subiectul.
Nu e adevărat.
Dacă există părtinire în articolul ăsta,
e din respect și admirație.
- Bine? Da. - Da? Bine.
Așa să fie? Bine.
Măi, dar chiar e drăguță!
Baftă!
Și complimentele sunt o formă de judecată.
Și nu-mi ura baftă!
Baftă, Dan-ho!
Hei! Nu trage cu urechea!
Te pot auzi, de aia.
- Încetează! - Cum arată?
„Am simțit adevărata esență a eroismului în spiritul acestor paramedici.
Și m-am gândit.
Dacă Răzbunătorii ar fi avut paramedici,
nu l-ar fi înfrânt pe Thanos mai ușor?”
Bun articol!
Hei!
Nu e doar bun.
E o capodoperă care va rămâne în istorie.
Se simte autenticitatea cuiva care a trăit toate astea.
Doamne, a muncit mult în ziua aceea!
Cu mânuțele astea care probabil au atins doar taste
a vrut să facă tot ce putea ca să ajute.
Of! Cred că așa e el de obicei.
Conduce prin puterea exemplului și e corect.
Probabil de-aia era Omul Mlaștină.
Te-ai îndrăgostit de Omul Mlaștină.
Ești în noroi până la genunchi. N-o să poți scăpa așa de ușor.
Ce?
Știi că vorbim de el de 30 de minute?
Pentru că…
Hei!
Asta pentru că e un articol bun.
Îi lăudam profesionalismul.
Ce amuzant!
Lumea arată bine când excelează la muncă.
Chiar și Seung-hyo arată bine când desenează.
Ce tot spui?
Seung-hyo? Nu fi ridicolă!
Hei!
Ți-a spus ceva recent?
Nu știu. Nu l-am văzut de ceva vreme.
Pe bune?
Da, exact.
Da.
Da, înțeleg.
- Ce a spus funcționarul? - E cum ne așteptam.
Trebuie să oprească construcția când primesc o reclamație.
Au spus să ajungem la o înțelegere.
Să vorbesc iar cu el?
Dacă nu se poate, o să ne înțelegem la o sumă.
Nu.
Dacă cedăm la cereri nerezonabile, vor vrea mai mulți să profite de noi.
Nu putem crea un precedent negativ.
Intră!
Hei.
Ai adus documentul?
Păi…
Îmi pare rău, dle Choi.
Documentul…
L-am pierdut.
- Poftim? - Ce?
Unde a dispărut?
Nu știu.
L-am luat în acea zi și l-am pus undeva sigur.
M-am uitat pe rafturi, pe birou și în portbagaj.
L-am căutat câteva ore, dar nu-l găsesc.
Pe bune? Atât poți face?
- Îmi pare rău. - Nu e suficient!
Crezi că rezolvi ceva cu scuzele?
- Myeong-u, stai! - Adică…
Nu te enerva! Calmează-te!
- Hyeong-chan. - Da?
Înțelegi cât de gravă e greșeala ta?
Am cauzat pagube semnificative companiei.
Ai dreptate.
Întârzierea construcției va da programul înapoi,
iar costurile vor crește.
Dar știi ce e mai important de atât?
Nu știu, dle.
Du-te și gândește-te la asta.
Și vino înapoi când găsești răspunsul.
Da, dle.
Îmi pare rău.
Dar care e răspunsul? Nici eu nu-l știu.
Chestia asta mă înnebunește.
Ai scăpat bani pe jos?
- De ce ții capul plecat? - Bună seara, dnă Mi-suk!
Ai mâncat?
De ce-mi dați de mâncare? Nu sunteți supărată că v-am ascuns adevărul?
Nici eu nu înțeleg de ce.
Dar ce pot să fac? Văd că e ceva cu tine.
De unde știți?
Eu te-am crescut.
Îmi ești ca un fiu.
Dnă Mi-suk,
îmi pare rău că nu v-am spus despre Seok-ryu.
N-a fost vina ta.
Nu trebuia să mă supăr pe tine.
Dar chestia e…
că Seok-ryu ia asta în serios.
Pe mine m-ați iertat. N-o puteți ierta și pe ea?
Mănâncă!
Plecați pentru că nu vreți să mai vorbiți?
E întâlnire la asociație. Iau amendă dacă nu mă duc.
Amendă?
Cât e?
Cât costă să stau la masă cu tine?
Obraznicule… Cum îndrăznești să-l imiți pe Han Suk-kyu?
- Mănâncă cât vrei! - Bine.
- Nu știam că erai acasă. - Nici eu nu știam că ești aici.
Unde e mama?
- La întâlnirea de la asociație. - Am înțeles.
Mănâncă!
De ce mă eviți?
Nu te evit.
Am venit la bucătărie să beau ceva, dar am uitat.
LAPTE DAEHAN
Hei, Choisseung…
Ce e?
Aruncă laptele ăla!
Ce?
Îți răspund în avans.
Pentru mine,
nu poți fi decât un prieten.
Atât ai de spus?
Da, îmi pare rău.
Nu te mai poți răzgândi?
Nu.
O să fie ciudat câteva zile, dar o să fie mai bine în curând.
Prietenia noastră n-o să se strice din cauza asta.
Mănâncă și pune vasele în chiuvetă înainte să pleci.
Prietenie?
Nu mai există așa ceva.
Hyeon-jun,
mai ții minte când m-am îmbolnăvit?
Mi-au tăiat două treimi din stomac
și am slăbit 10 kg după ce am început chimioterapia.
Chimioterapia…
Am auzit că e grea.
Nu-i nimic.
Am depășit ușor operația.
Sunt Bae Seok-ryu. O să trec și peste asta.
Nu-ți face griji!
După ce mă fac bine,
mergem la Salar de Uyuni?
- Uyuni? - Da.
Nu, stai.
Mergem în Peru, la Machu Picchu?
Machu Picchu.
- Peru. - Unde vrei să mergi?
- Le putem vizita pe ambele. - Pe ambele?
Sună bine.
- Mă întorc la lucru. - Deja?
Sunt mult mai bine acum, ar trebui să mă întorc la muncă.
Nu exagerezi?
Nu pot sta așa mereu.
Și ce dacă am fost bolnavă?
Pot depăși orice dacă am voință.
Seok-ryu, ești incredibilă!
Asta mi-a venit în minte când te priveam.
Ești mult mai puternică și rezistentă decât credeam.
Te respect.
Și te iubesc.
Seok-ryu,
Raymond ne-a invitat la casa lui de vacanță din Palm Springs.
A zis să vin cu tine.
Vreau doar să stau acasă.
Nu face asta! Hai să mergem!
N-ai mai ieșit nicăieri.
Doar spital, casă și muncă.
Nu, nu vreau.
Doctorul a spus că soarele te va ajuta cu depresia.
Ai fost la ședințele de terapie?
Îți iei medicamentele?
Da.
Bine.
Așa o să te faci bine.
Îi spun lui Raymond că nu putem merge.
Că suntem ocupați cu nunta.
Apropo, ați auzit?
Motivul pentru care a luat o pauză de la muncă acum trei ani.
I s-a întâmplat ceva grav.
Are cancer la stomac.
Serios?
Da, când te gândești
că s-a întors la birou după ce a muncit până era să moară,
nu știu dacă e nebună sau nebună de legat.
Ăsta da câine loial!
Exact.
Fata asta chiar nu știe să se îngrijească.
Sărăcuța.
Ce crezi că faci?
Seok-ryu?
Cum să nu ai încredere în mine?
De ce nu răspunzi la telefon, atunci?
Tu ai început să nu mai răspunzi.
Totuși…
Chiar trebuia să apari așa?
Ce?
Ți-e rușine cu mine?
- Ți-e rușine? - Nu e vorba de asta.
Toți colegii mei erau acolo.
Ești logodnica mea, trebuia să te gândești.
Chiar sunt logodnica ta?
- Ce? - Logodnica ta e bolnavă.
Îi este rău. Dar tu ai vrut să mergi la o petrecere?
Nu-ți pasă cum mă simt.
Voiai să te distrezi cu alții la petrecere?
Da.
Am vrut.
Lasă-mă să respir!
Când te-ai îmbolnăvit,
am renunțat la tot.
Mi-am luat liber și te-am îngrijit.
Golf, călătorii, prieteni, viață, am uitat de tot.
Credeam că va fi bine dacă mai înduram puțin.
Pentru că ești puternică. Pentru că o să învingi!
Noi…
Fiindcă o să învingem împreună.
Dar, dintr-odată, ce?
Depresia asta nenorocită…
„Depresia asta nenorocită”?
Asta gândești?
Ai zici că înțelegi.
Cum pot înțelege?
Cum să te înțeleg?
Ți-ai terminat tratamentul, dar acum nu mai ești tu.
Nu ești Seok-ryu pe care o cunosc. Cum să accept asta?
Revino-ți, te rog.
Cât timp o să te mai lupți cu depresia?
Dacă mă tragi cu tine la fund,
o să te oprești atunci?
Seok-ryu.
Ce am spus acum…
Sunt deja la fundul prăpastiei.
Hyeon-jun.
Relația noastră e la fundul prăpastiei.
Inelul e prea mare.
- Pe atunci era perfect. - Pentru că ai slăbit.
Nu-i nimic. Mergem înapoi în SUA și îl modificăm.
Putem să reparăm inelul,
dar nu și relația noastră.
Seok-ryu.
Îmi pare foarte rău
pentru ce a fost atunci.
Mi-a fost foarte greu.
- Eram obosit și o luasem razna. - Nu trebuie să îți ceri scuze.
Ai făcut tot ce ai putut.
Știu foarte bine.
E prea mult pentru mine.
Știi,
o să-mi fie frică de recidivă la anul
și anul următor.
Chiar dacă rămân în remisie completă cinci ani,
tot n-o să fiu complet liberă.
Voi fi mereu aproape de moarte.
O să mă simt îngrijorată și tristă.
Așa o să fie viața mea.
De aceea…
nu mai am nevoie de dragoste.
Stomacul care mi-a mai rămas
de-abia poate să-mi digere visul.
Endoscopia a arătat inflamație la locul operației.
E foarte probabil să fie doar inflamație,
dar am făcut și o biopsie, ca să fim siguri.
Rezultatele vin în câteva zile.
Bravo!
Asta trebuia să faci.
Așa trebuie.
Ce e?
Nu e bună mâncarea mea?
Nu e asta.
Nu mi-e foame.
Tot trebuie să mănânci.
Copiii trebuie să crească și să se dezvolte echilibrat.
Copiii au prea multe responsabilități.
Trebuie să mănânc morcovul ăsta.
Trebuie să mă spăl pe dinți.
Și să mă culc devreme.
BABYSITTER YEON-DU
Alo?
Ești bine?
Desigur, sănătatea ta e importantă.
Trebuie să te duci la spital. Spune-mi când ai rezultatele.
Bine.
Ce s-a întâmplat?
Bona ta a căzut în baie și s-a lovit la spate.
Cred că stai cu mine azi.
Ai zis că ai un interviu important azi.
Tu ești cea mai importantă pentru mine.
Nu, trebuie să te duci.
Am o prietenă cu care mă pot juca.
Cine?
Vrei să te joci cu mine?
Da.
Mi-ar plăcea! Mă bucur! Dar…
Ce să fac?
Am ceva important de făcut azi.
Tocmai plecam.
Îmi pare rău.
A fost nerezonabil, nu?
Yeon-du, ne jucăm cu dra Jung data viitoare.
Stai!
Am o idee bună.
Mo-eum m-a sunat să mă anunțe.
Nicio problemă. Las-o la noi!
- Bună! - Mulțumesc.
Stai între ele!
Ce drăguță ești!
N-am putut veni cu mâna goală. Pentru dvs.
Doamne! Nu trebuia să cumperi asta.
Dar ce este?
Suplimente alimentare. Ajută la echilibrarea glicemiei.
Doamne!
Glicemia mea e mare după ce mănânc. E cadoul perfect.
Mulțumim mult.
Putem să le încercăm și noi?
Da, desigur.
Mulțumim.
Știu că cer prea mult,
dar vă rog să aveți grijă de Yeon-du.
Nu-ți face griji!
Yeon-du, vin mai târziu.
O zi bună!
Condu cu grijă și nu te mai împiedica!
- Bine. - Doamne!
O zi bună!
- Foarfeca. - Bine.
Pot să beau două?
Bea doar una!
Jae-suk, el cine era?
- Vecinul. - Clientul tău?
A fost.
- Nu vrei și tu? - Nu, mersi.
De ce nu?
Cum te cheamă?
Kang Yeon-du.
M-am născut primăvara.
Numele meu înseamnă „a trăi cu vitalitate”,
precum culorile vii ale primelor frunze care cresc după iarnă.
Ce nume frumos!
Ești tare isteață, nu-i așa?
Tatăl ei e jurnalist, deci și el e deștept.
Deci de aia ziceai să nu ne băgăm.
Da.
Yeon-du,
hai să ne distrăm azi!
Nu putem fi singurele care se distrează.
Nu-i așa?
Poftim!
Mătușa ți-a luat asta cadou.
Arăți ca o bunică, nu ca o mătușă.
- Ce? - Vai!
Bunică?
Hei, lumea crede că încă am 40 și ceva de ani.
Nu știu.
Se spune că privirea copiilor e cea mai sinceră.
Pun pariu că o să fie jurnalistă, ca tatăl ei.
E extrem de sinceră.
Ar trebui să cresc aportul de colagen.
Oricum, ia asta!
Mulțumesc.
- Copiii pot să mănânce ginseng roșu? - Normal.
Are ingrediente bune.
Cum ziceai că se cheamă?
Șofran.
Luați atâtea medicamente, și tot nu știți asta?
Ce?
Nu e șofran. Sigur nu e saponină?
Da, așa e.
Și eu am crezut că e saponină.
- Saponină… - Eu…
Asta am spus și eu.
Da, bine.
Ai spus că e șofran.
Nu, am pronunțat incorect.
- Hei! - Glumești?
Înțeleg că puteați să înțelegeți greșit.
Nu se poate.
Marea Seo Hye-suk cade de pe tron.
E șofran. Pare numele unui detergent.
Știu și eu că e saponină.
Saponină!
- Saponină! - Nu?
Șofranul e un condiment. E foarte scump.
- Ce amuzant! - Nu-i așa?
Ce să scriu ca să atrag lumea?
„Vrei mușchi de culturist?
Am ales cu atenție acest articol doar pentru voi.
Profitați de această promoție cu cel mai mic adaos.”
Și informațiile nutriționale?
Ce naiba?
De unde e ăsta?
Dle, n-ați zis că nu ajungeți azi?
Încerci să vinzi oamenilor produsul ăsta neverificat?
Ce?
Am primit o ofertă să-l promovez,
dar nu am postat încă.
Am făcut doar câteva poze.
- Pleacă! - Bine.
Nu.
Vreau să pleci din sala mea.
Nu meriți să fii antrenor.
Poftim?
Te dai mare, dar n-ai cu ce. Îți pasă doar de aparențe.
N-ai făcut nimic, totuși.
Speri doar să ai noroc.
E numai gura de tine, dar ai vorbele goale.
Nu sunteți cam dur?
De ce? N-am dreptate?
Trebuie să-ți dorești sincer să ajuți
în ceea ce privește sănătatea cuiva.
Tu vrei doar să faci bani ușor și să lenevești la muncă.
- Dle Go. - Ce e?
Din cauza golanilor ca tine,
alții nu ne iau munca în serios.
Frate, ce nașpa!
Bine, îmi dau demisia.
Mă cerți în sala ta minusculă…
Obraznicule!
Dong-jin!
Intră!
SCRISOARE DE DEMISIE
Ăsta e răspunsul tău?
Nu.
N-am găsit încă răspunsul.
Doar așa pot să-mi asum responsabilitatea.
- Ce? - Dle Yoon.
Doamne, frige!
- Hei! - Doamne!
- Nu vă puteți purta normal? - Voiam să încerc ceva nou și cool.
N-a fost deloc cool.
Dacă declanșai aspersoarele?
- Ne-am ocupat de Buryeong-dong. - Ce?
- Cum? - Am făcut o înțelegere cu bătrânul.
O să îi înlocuim țevile de apă.
Șeful tău încăpățânat a vrut.
Nu, e ridicol!
N-a fost vina noastră.
Ai dreptate.
Nu îmi place să fac compromisuri cu realitatea.
E răspunsul meu.
Și tu ești un angajat valoros la Atelier In.
Pentru noi, ești mai important decât profitul și pierderile.
Dle Choi.
Așa că…
să faci bine să înveți din greșeala asta.
Poți să greșești, să ai dificultăți și să fii mustrat aici,
dar caută în continuare răspunsul!
Da, dle. O să muncesc mult.
- Ia loc! - Da, dle.
Ești cel mai bun.
Și ești foarte cool azi.
Pe bune!
Face singur toate lucrurile cool.
Credeți că Seung-hyo s-a născut geniu?
Deloc.
A făcut multe greșeli.
Acum vorbește din experiență.
De ce inventezi așa ceva?
Nu pare convingător?
Doamne!
Clientul ți-a făcut probleme?
Nu începe!
Dacă mă gândesc cum m-a stresat zi și noapte, trei zile…
- Doamne! - Nu pe Seung-hyo?
- Ce? - Pe mine?
Da.
Voiam să-ți spun.
Ai pungi sub ochi.
Ai obrajii roșii și pare că ai febră.
Hei, încetează!
Ce se întâmplă?
Îți e rău?
Dacă îmi e rău?
Sunt bine. Ce tot spui?
Nu sunt bolnav.
Te porți ciudat.
- Dle Choi! - Hei!
Ce se întâmplă? Ești bine?
Ce? Da.
Mamă!
Mamă, nu pleca!
De ce plângi?
Ești încă un copil mic?
Nu sunt un copil mic.
Mama ta pleacă la muncă. Ești un copil mic dacă plângi.
Nu plâng.
Ieri am câștigat aceste ddakji.
Ți le dau ție pe toate.
Mâine, când jucăm Unu, doi, trei, la perete stai,
te strig.
Nu fac asta pentru oricine.
- Ai înțeles? - Nu e bine să fiu strigat.
Atunci, îți cumpăr un cotlet în formă de Pikachu.
Ai bani?
Hai să mâncăm tteokbokki.
Putem merge la tata.
Haide!
Mamă!
Seok-ryu.
Chiar ești aici.
Mă bucur.
Bine ai revenit!
Bună ziua!
Azi a fost ceva neașteptat. Îmi cer scuze.
Yeon-du v-a făcut probleme?
Nu, deloc.
După atâția copii mari și dezgustători,
mi-a făcut plăcere să am grijă de un copil așa de mic.
- Poți s-o mai lași la noi. - Vă mulțumesc.
Nu ai pentru ce.
Unde e Yeon-du acum?
Dră Jung?
Fă liniște!
Doarme.
Bine. Trebuie s-o trezesc, să o duc acasă.
Trezește-o mai târziu.
- Lasă-mă să mă mai uit la ea. - Da, bine.
Oricât de mult m-aș uita la ea, vreau să mă uit și mai mult.
E foarte drăguță.
Ochii ei sunt drăguți.
Nasul ei e drăguț.
Fiecare bucățică din ea e drăguță.
Nu-i așa? Știu că e fiica mea, dar mă uimește de fiecare dată când o văd.
Mi-aș dori ca Yeon-du să fie fiica mea.
Da…
- Ce? - Nu am vrut să spun asta.
Doar că e foarte drăguță.
Da. Nu mi-am făcut o impresie greșită.
Bine.
Ce frumoasă! Nu te-ai schimbat deloc.
Poftim?
Ce?
Ce am spus?
Că sunt frumoasă.
Da, știi, toate animalele și oamenii sunt frumoși când sunt mici.
Am înțeles.
El trebuie să fie dl Choi.
Ea e prietena ta din cartier.
Cred că erați foarte apropiați.
Da.
Ei au fost înaintea mea.
Am început să ies cu ei după ce m-am mutat aici.
Vă și vizitați reciproc?
Da, desigur.
Asta îmi amintește de ceva.
În afară de Seung-hyo, ești primul bărbat care intră în camera mea.
Bărbat?
Doamne!
De ce am spus asta?
Păi… Dacă mă gândesc bine, nu e prima dată.
A venit un meșter să repare aerul condiționat când s-a stricat.
Era bărbat.
Și toți nepoții mei sunt băieți. Am uitat de ei.
- Am înțeles. - Da.
Mo-eum, hai să mănânci!
Dan-ho, rămâi la cină!
- Vrei să rămâi la cină? - La cină?
Mama gătește foarte bine.
Sună bine.
- Să o trezesc pe Yeon-du? - Sigur.
Trezește-o.
Yeon-du, trezește-te!
Deschide ochii!
Te rog.
M-ai întrebat de ce sunt mereu prezent în momentele tale jenante.
Tu de ce ești mereu aici când sunt bolnav?
Te-ai trezit?
Ești bine?
De ce ai venit?
- De ce intri în camera mea? - Păi…
Dl Yoon a zis că nu ești conștient.
M-a sunat să-mi spună că era să leșini înainte să vii acasă.
Am venit și am sunat la ușă.
N-a răspuns nimeni.
Puteai să mă chemi dacă îți era rău.
De ce să suferi singur?
N-o să te mai sun.
Chiar dacă e ceva,
oricare ar fi motivul,
nu te mai chem.
Așa că poți să pleci.
Fă ce vrei!
Chiar dacă nu vrei să mă mai vezi, mănâncă mai întâi!
Ai mâncare în frigider? Mă duc să văd.
Ce mănâncă lumea în casa asta?
Pe bune?
SPITALUL UNIVERSITAR JEONGHEON
Ce-i asta?
DIAGNOSTIC
24 IUNIE 2021 GASTRECTOMIE PARȚIALĂ, CANCER LA STOMAC
INTERNATĂ CU DURERI ABDOMINALE AMBULATORIU
BAE SEOK-RYU
Hei, frigiderul tău e gol.
Îți aduc repede ceva de acasă…
Ce e asta?
Hei. E o greșeală, nu?
De ce e numele tău aici?
Trebuia să mă duc acasă mai întâi.
Nu am avut chef.
Ce naiba e asta?
Nu știi? E un diagnostic.
Îmi trebuie pentru ceva.
Trebuia să-l iau în ziua aceea. A trebuit să mă mai duc o dată.
Asta era?
De asta te-ai întors?
De asta n-am vrut să-ți spun.
Las-o baltă, bine?
Ești ultima persoană din lume căreia i-aș spune.
Ești bolnavă?
Am fost.
- Și acum? - Sunt bine.
Tu…
Cum ai putut să nu-mi spui?
De-asta.
- Știam că așa o să reacționezi. - Hei…
Atât de puțin însemn eu pentru tine?
Atât de puțin însemn eu ca prieten?
Ești bolnav. N-am vrut să îți fac mai rău.
Odihnește-te!
O s-o rog pe Mo-eum să-ți cumpere terci.
Odihnește-te!
Trebuie să plec.
Trebuie să vorbim.
Vorbim mai târziu.
Cum pot să mai aștept?
Spune-mi…
Cum ai putut să-mi faci asta?
Seok-ryu,
cât aveai de gând să mai amâni?
Cât aveai de gând să mai ascunzi asta?
Seung-hyo.
Nu are sens.
Cum ai putut să treci prin așa ceva fără să spui nimănui?
Operația de cancer la stomac e grea. Cum de nu ai spus nimănui?
Cine are cancer?
Am auzit totul de afară. Cancer la stomac?
Cine are cancer?
Tu?
Chiar ai?
Să fiu sinceră, am vrut să-l sun pe Seung-hyo mai întâi.
Ca atunci când cădeam și mă juleam,
voiam să mă îmbrățișeze mama când plângeam.
Dacă aș fi făcut asta, cancerul ar fi părut mai ușor?
Puteam să scap de el repede?
Sunt sinceră când spun
că am vrut să trăiesc.
ÎNTUNERICUL VIEȚII
LUMINA VIEȚII
DRAGOSTEA DE ALĂTURI
Trebuia să fug la Seok-ryu atunci.
A trimis toate acele semnale,
și le-am ratat.
Mamă!
Cu un copil bolnav,
un părinte ar face orice pentru el.
Ai spus că pot plânge.
O să păstrez și eu secretul
Îi rănești pe cei care te iubesc.
Nu știi nimic!
Nu știi ce simt!
Când îți e foarte greu, te sprijini pe cei apropiați.
Subtitrarea: Ligia Constantinescu