КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Під час цьогорічної літньої відпустки,
може, махнемо на Аляску?
Я завжди мріяла.
Навіть не знаю.
Тоді…
У національний парк Йосеміті?
Та ні.
Серйозно? Тоді…
Нью-Йорк?
Дивитися вистави, ходити в художні музеї.
-Хіба не класно звучить? -Не дуже.
Забудь. Не їдь. Тоді ми нікуди не поїдемо.
Ми ж обоє завжди дуже зайняті.
Тому я хотіла хоча б провести з тобою справжню літню відпустку. Ясно?
Але одна я раділа і, бачу, марно сподівалася.
-Відкрий. -Що це?
Взнаєш, коли відкриєш.
ПРИБУТТЯ ІНЧХОН
Ти давно не була в Кореї.
Хіба не сумуєш за мамою?
Розплачешся?
Квитків два. Я теж полечу.
Хьончуне.
Здається, в конверті ще дещо залишилося.
Не думав, що поставлю тобі це питання в піжамі.
Завжди нетерпляча й запальна, Сокрю…
Ти…
Ти вийдеш за мене заміж?
Так.
Я хотів зробити це в гарному місці в особливий день.
Цей момент зараз ідеальний.
Хіба може бути краще, ніж зараз?
Боюся, це рак шлунка.
Схоже, він на ранній стадії,
але точну стадію можна визначити лише після операції.
Нам потрібно якнайшвидше записати вас на операцію,
а після операції ми обговоримо варіанти лікування.
Але спочатку треба зробити деякі аналізи та біопсію.
Запишіться на прийом у клініку…
Я не досипала.
Нерегулярно їла.
Переживала забагато стресу.
Я намагалася зрозуміти, чому в мене рак,
коли раптом визирнула у вікно.
Небо було таким чистим.
Мені було 30 років.
СЕРІЯ 9 ПІТЬМА В ЖИТТІ
Привіт, Моим. Це я.
Назви мені всі лікарні тут, де є швидка допомога.
ЧХВЕСИН
Відчуваєте запаморочення або нудоту?
Ні, я в порядку.
ЛІКАРНЯ ЧОНХОН
Це університетська лікарня Чонхон?
Ви не знали?
Усе сталося так швидко.
А професор Чхве Гьончон часом не тут?
У нього сьогодні вихідний.
Ви знаєте професора?
Ні.
Бачила по телевізору. Ви ж знаєте, він знаменитий.
Я вже в нормі, тож я піду.
Чекайте. Ви маєте почути результати аналізів.
Добре.
Сокрю.
Хьончуне.
Чому ти досі тут?
Як би я міг покинути тебе тут?
Тебе оглянули? Що сказав лікар?
Це рецидив…
Сокрю!
Чхвесине.
З тобою все гаразд? Живіт ще болить?
Ні.
Чому він болів? Що сталося?
Ну, знаєш…
Як ти дізнався, що я тут? Тобі хтось сказав?
Та ніхто мені не казав.
І що тобі сказали?
Що зі мною все гаразд. Чому ти кричиш?
Я тебе чую.
Перепрошую? Я теж тут стою. Ти міг би хоч кивнути мені.
Ти був тут?
Я тривожився не за тебе.
Ходімо. Я відвезу тебе додому.
Їдь зі мною.
Мені все одно, з ким їхати. Тільки їдьмо зараз.
Ти справді вмієш втручатися.
Але не переходь межу.
Це наша з нею справа.
Що?
Хьончуне, я поїду додому з Чхвесином.
-Що? -Нам в один бік.
Дякую за сьогодні.
Подзвони мені, коли приїдеш.
Я чекатиму.
Не чекай.
Я вкладу її спати раніше.
Сокрю для мене не дитина.
А жінка.
Ходімо.
Рак шлунка?
Що мені тепер робити?
Мені так страшно.
Ні, не треба боятися.
Я все виправлю.
Я допоможу тобі вилікуватися.
Зараз медичні технології пішли вперед.
Рано помітили, тому ти видужаєш.
У мене є друг, він працює в цій лікарні.
Зараз я йому подзвоню.
Може, вдасться зробити операцію раніше.
Гаразд. А з завтрашнього дня
візьми лікарняний.
-Я теж подам заяву на відпустку. -Ти теж?
У тебе зараз важлива справа. Не можна так робити.
Нема нічого важливішого за тебе.
Не хвилюйся.
Я буду поруч із тобою.
Зачекай секунду.
Мені вийти?
Так.
А що таке? Навіщо ти це робиш?
Це я з ввічливості.
Якщо хлопець робить щось для тебе, просто прийми це.
Не роби так. Це дивно.
Ти завжди ставишся до мене, як до слуги.
А не до принцеси. Збиваєш мене з пантелику.
Схоже, Хьончун так до тебе ставився.
Не зважай. Іди в дім.
Ти не думаєш,
що треба сказати батькам удома?
Що таке любов
Привіт, ти, шкода мала!
Чому з тобою так важко зв'язатися? Я вже думала, щось сталося.
Нічого не сталося. Що робиш?
Ти саме вчасно.
Я готую тобі кімчі.
Не треба. Не відправляй.
Я можу купити її тут, якщо схочу.
То інша країна, тому смак буде не той.
Я привезла капусту з Канвону. Вона така смачна.
Ні, кажу ж, не відправляй.
Я й того разу просила, але ти все одно відправила.
Вона протекла в коробці.
Знаєш, як мені було соромно?
Це через мою жадібність. Я напхала по самі вінця.
Цього разу буду обережнішою.
Ні, я її не хочу.
Я ж казала, не треба.
Чому ти не хочеш мене слухати?
Слухай мене, коли я тобі щось кажу!
Тоді їж, скільки хочеш, коли прилетиш сюди.
Коли твій рейс?
Я не можу летіти.
І якийсь час не зможу дзвонити.
Чому? Ти дуже зайнята?
Так, у мене почався новий проєкт.
Дуже важливий.
Гаразд, я зрозуміла.
У тебе важлива робота. Не варто тебе турбувати.
Навіть якщо нема коли,
не забувай їсти, пий багато води і висипляйся.
І дзвони мені частіше.
Гаразд. Здається…
Здається, мені дзвонять із роботи. Бувай.
Добре…
Те нещастя.
Усе гаразд, Сокрю. Нічого страшного.
Я одужаю. Я скажу їм, коли мені стане краще.
Нічого страшного. То пусте.
Хьончуне, підхопи мене.
Можеш обпертися на мене.
Сокрю для мене не дитина.
А жінка.
Гарна стійка для відбивання. І час вибираєш вдало.
Привіт.
«Привіт»?
Весело тобі відбивати м'ячі наодинці після того, як ти мене так налякав?
Приєднуйся, якщо хочеш. Гроші потрібні?
У мене теж є гроші, дурню.
Давно ми цього не робили.
Ох, може, трохи розслабимося?
Ого.
Що б я там не думала, це дивовижно.
Ти не схожий на крутого спортсмена.
Якщо ти прийшла сваритися, облиш.
Я не в настрої.
Не сумніваюся.
Що сталося?
Знову Сокрю?
То вона поїхала в лікарню з тим придурком, а не з тобою?
Треба ж.
Здається, я таки тебе роздратувала.
-Тобі весело? -Трохи.
І що?
Ти питав її?
Чому вона обрала саме його в той момент?
Ні.
Ой, ти такий тупий, аж бісиш.
Так і не виправив той хронічний недолік.
Може, мені втрутитися?
Навіть не думай.
Твоя правда.
Заб'єш ти чи вилетиш — вирішувати тобі.
Тоді скажи щось, щоб я могла хоч підбадьорити тебе.
Скажи, що ти відчуваєш.
Як ти зараз почуваєшся?
Паскудно.
І ще й ревную.
Я сказав Сокрю,
що не питатиму, чому вони розірвали заручини.
А йому я сказав,
що мені нецікаво, оскільки між ними все було скінчено.
Я вдавав, що мені байдуже.
Але я так хочу запитати.
Мені так цікаво, що я аж дурію.
Між мною і Сокрю існує прірва.
У ній Хьончун
з тієї частиною її, якої я не знаю.
Це… Як би це пояснити?
Це мене злить.
Згадай про весь той час, що ви були разом.
Якщо в них — історія Америки,
то у вас із нею — чотири великі древні цивілізації.
Ви як Єгипет і Месопотамія.
Тому не бійся. Не відступай.
Я й не відступав.
Ні, ти останнім часом постійно відступав і морщився.
Ще й постарів.
Як? Серйозно?
Що з нами робить закоханість?
Слухай.
У тебе теж починає битися серце?
Хіба можна жити, якщо серце не б'ється?
Я не це мала на увазі.
Коли тобі подобається інша людина,
у тебе теж серце калатає?
Звичайно.
Коли ми разом, воно як не вискочить.
Коли вона з кимось іншим, теж.
Як швидкий, гуркітливий ритм традиційних корейських барабанів?
Що? Що ти верзеш?
Не зважай на мої слова.
Забудь.
Як там Сокрю? З нею все гаразд?
Я не знаю.
Та мала останнім часом дуже перебірлива в їжі.
Вона теж старіє?
Вона з тих, хто болота наїсться і буде здоровою.
Серйозно.
ХЬОНЧУН
Не забудь випити ліки.
Як воно мені набридло.
Уже пізно. Лягай спати.
Добраніч, Сокрю.
Захворівши, я щовечора лежала в ліжку й думала.
Я думала: «Чому така назва — рак?»
Імена важливі для всього.
«Рак» звучить так похмуро і страшно.
«Квітка». «Місяць». «Зірка».
Було б краще, якби в нього була бадьоріша й веселіша назва.
Ну й нахаба.
-Тату, я… -Я пішов.
-Добре, гарного дня. -Бувай.
Я не заважатиму тобі ходити на кулінарні курси.
У навчанні немає нічого поганого.
Воно піде тобі на користь.
-Серйозно? -Звісно.
Ми готуємо, щоб вижити. Це чудове хобі.
Вчися й застосовуй ці навички, коли вийдеш заміж.
А ще я думала про це.
Ти не мусиш їхати в США, якщо не хочеш.
Але натомість влаштуйся на роботу тут.
З твоїм досвідом тебе б узяли у велику компанію.
Мамо.
Можеш трохи поблукати.
Але в тебе стільки досвіду. Подумай про своє майбутнє.
Моє майбутнє визначатиму я.
І це кулінарія.
Не сміши.
Ми з батьком ніколи цього не дозволимо.
Які батьки стоятимуть осторонь, доки дитина блукає?
Я не блукаю. Я на правильному шляху.
Я дотепер навіть не знала, який мій шлях.
Просто бігла, як навіжена, але нарешті знайшла напрямок.
Це тернистий шлях. Ти загрузнеш у багнюці!
Не гай часу і зосередься на пошуку роботи.
Моїх порад уже й слухати не варто?
Я тебе ростила, ночей не спала. Думаєш, добилася сама?
Чому так довго?
Я вмирав із голоду.
Що? У нас була попередня домовленість, про яку я не знаю?
-Знову посварилася з мамою? -Не лізь не в своє діло.
Ходімо щось поїмо.
Що саме?
Оце й усі страви, які ти обрав?
Ти виглядала побитою, як ця каша. Тому я її й обрав. Що не так?
От зараза…
Поїж. Спершу скуштуй.
Я злюся, що мій дорогоцінний прийом їжі — якась розмазня.
Що це таке?
-Чому це смачно? -Скажи?
Це класний заклад.
Я б не повів тебе абикуди.
Про що ти говориш? Їж швидше.
Добре.
Це було так смачно.
Пам'ятаєш, як перед цим скаржилася? Я думав, що ти й миску з'їси.
Звісно. Я можу й сталеві прути їсти.
А миску тим більше.
Що? Тебе знову нудить?
Їжа була трохи прісна, тепер я хочу токпоккі.
Куди тобі, ти ж стільки з'їла?
Я знайду місце.
Я в туалет.
Пані, у вас є туалетний папір?
Ні, візьміть з рулону.
Так, ти маєш звільнити місце для добавки.
Я, певно, шалію від неї.
Я надто швидко їла?
У мене знову демпінг-синдром.
Ого, в нього чудове тіло.
Глянь на його спину.
Ого, я чув, що лише на одній рекламі можна заробити сотні тисяч.
Якби ж отримати хоч одну пропозицію.
ДОПОМОЖІТЬ РЕКЛАМУВАТИ НАШ НОВИЙ ТОВАР
Ось вона! Можливість, що змінює життя!
Ну, постривай, Сокрю. Усе в мене вийде. Я тобі покажу.
Дякую.
Це моя перша реклама. Що треба робити?
Як мило.
Що це?
Невже ми робили так мало фотографій разом?
Я злякалася!
Що це було?
Що відбувається?
Мати божа.
Нічого собі. Як це сталося?
З тобою все добре? Не поранилася?
Ні, я в порядку.
Пральна машина раптом…
Це небезпечно, тому йди посидь. Я приберу.
Так, добре.
Я закінчив прибирання.
Пропилососив, та все одно могли лишитися уламки.
Не ходи босоніж.
А для пральної машини
я викличу майстра.
Зачекай.
У тебе кров іде!
Я ж кажу, давай я сам.
Ні, краще я.
Але я професор медицини невідкладних станів.
Професори теж стікають кров'ю, наступивши на скло.
Пече.
Він ще й плаксій.
Мені теж буває боляче, як і іншим людям.
Больові рецептори не розрізняють.
-Больові рецептори? -Ти знала?
Больові рецептори не розрізняють між фізичним та емоційним болем.
Поріз склом чи емоційна травма,
вони реагують однаково.
Он як?
Готово.
Я просто кажу.
Я піду.
Слухай.
Не хочеш рамену?
Годі на мене витріщатися.
Так!
У неї що, очі на потилиці?
Смачно. Локшина аль денте.
-Те, що треба. -Так.
Готувати рамен — це ціла наука.
Я просто не пробувала,
але знаючи рецепт, я можу приготувати що завгодно.
Це нагадує мені минуле.
Ми часто їли це в моєму гуртожитку біля університету.
Ти пам'ятаєш?
Тоді
ти виблював свій рамен після вивчення анатомії на трупах.
Не було такого.
Було. Ти так зблід. Аж сам був схожий на трупа.
Що ти таке говориш?
Я з самого початку був перспективним юним талантом.
Перспективним юним талантом, аякже.
Я ніколи не бачила, щоб хтось учився так добре, як ти.
Чому ти тут?
Бо ми закінчили їсти.
-Прошу. -Дякую.
-Дякую за їжу. -Візьми ще й це.
Що це за цікавий чорний пакет?
Це токпоккі?
Приймай відповідно до симптомів.
Який облом.
Мені це не треба.
Мені треба на роботу. Завтра каша з куркою.
-Хто сказав, що я з тобою їстиму? -Бувай.
Привіт, я вже їду. Гаразд.
Цей дурень стільки накупив. Такий важкий пакет.
Ані руш!
Що? У чому справа? Що таке?
Те молоко! Ти вкрав його з мого холодильника?
-Таки вкрав. -Так.
Еге ж, можна й так сказати. А що?
Обережно постав його.
-Що? -Ні, чекай.
Просто дай його мені.
Серйозно? Це просто молоко. Не скупися…
Це не просто молоко!
Від цього молока залежить моє життя.
Чому так багато речей у твоєму офісі від чогось залежать?
Того разу ти казав, що успіх нашої компанії залежить від того дерева… Боже!
Що знову?
Наша компанія.
-Що? -Наша компанія в'яне.
Ми ще не відчинилися…
Доброго ранку.
Ось.
Можете врятувати моє дерево?
Це дерево?
Так.
Добре.
Я думала, це щось термінове.
Ви так відчайдушно його рятуєте.
Воно раптово почало в'янути, тож я подумав, що це терміново.
Мабуть, ви нечасто з ним розмовляєте.
Розмовляю з ним?
Ми можемо їх не чути, але рослини теж говорять.
Вони кажуть, що втомилися або голодні.
Це дерево каже, що занадто волого.
Це не дасть йому плодоносити.
Воно може плодоносити?
-А цвісти воно теж може? -Аякже.
У нього багато роботи цього року.
То…
Що мені робити, щоб почути своє дерево?
Тож я смажила на грилі сушеного минтая.
Мені м'ясо краще, ніж риба. Так хотілося свинячої грудинки.
Ти закінчила?
Ти виглядала такою щасливою.
Що?
Ти так гарно всміхалася.
Ніби повернулася у свій звичний стан.
А якою я була зазвичай?
Ти яскравіша за каліфорнійське сонце.
Яскрава, позитивна та сповнена енергії.
Відкривай.
Що це таке?
Пам'ятаєш кулінарну школу, про яку я згадував минулого разу?
Це від агенції з навчання за кордоном.
Якщо ти це зробиш,
я хочу, щоб ти зробила все правильно, щоб у тебе вийшло.
Там є ще щось.
-Це що… -Так.
Це обручка на заручини,
яку ти залишила.
Ти знову почала мріяти,
давай почнемо спочатку і це.
Я хочу й надалі підтримувати тебе.
Я хочу бути з тобою.
Хороші рефлекси.
Колишні спортсмени цим пишаються.
Це мені?
МОРОЗИВО «СІН-СІН»
Це морозиво завжди треба розламувати й ділитися.
Згоден.
Сьогодні немає ні зірок, ні місяця.
Ти питав її?
Чому вона обрала саме його в той момент?
-Щодо того вечора… -Він освідчився мені.
Що?
Хьончун мені освідчився.
Оце він, мабуть, псих.
Я хотів хоча б виявляти повагу,
але він мене дуже дратує.
Що він виробляє? Надто пізно.
Що, як ще не пізно?
Га?
Коли він освідчився мені вдруге, у мене виникла така думка.
«Може, ще не пізно».
Він постійно повертає мене в хороші часи.
Як вітерець, що продуває моє серце.
І закрита мною книга знову розгорнута.
Я пригадую всі свої забуті спогади.
Бульгогі з кальмарами, які ми їли, коли вперше зустрілися.
Такі були смачні.
Усяке таке.
Навіть хоча я тут?
Так.
Навіть хоча…
Я казав тобі, що відчуваю?
Так.
Тому ти поїхала в лікарню з ним, а не зі мною?
Так, ніби інстинктивно.
Зазвичай
люди найбільш вразливі й чесні, коли хворіють.
Я підсвідомо хотіла обпертися об нього.
А об мене обпертися не можеш?
Для мене
ти досі…
п'ятирічний малий, що плаче на вершині ігрового комплексу.
Друг дитинства, з яким можна розділити морозиво.
Успішний син маминої подруги.
Ти така жорстока.
Як ти могла…
Зробити так, щоб я нічого не міг сказати?
Я хочу, щоб ти знав. Ти помиляєшся.
Я тобі не подобаюся. Ти бачиш у мені когось іншого.
Ти знав?
Каченя помилково вважає
перше, що бачить, своєю матір'ю, і ходить за ним усюди.
Отак і в нас.
Я для тебе як мама-качка.
Не роби таких поспішних висновків.
Неважливо, що ти відчуваєш.
Нічого не поробиш, якщо це не я.
Але…
не кажи мені, що відчуваю я.
Хай як ти мені подобаєшся,
ти не маєш права цього робити.
-Синхьо… -Те молоко ще не прострочене.
І я вже не боюся ігрових комплексів.
Ви бачили статтю?
«Завдяки їм ми щодня вертаємося додому
до сім'ї й друзів з усмішкою.
Героїчним парамедикам, які захищають наші дорогоцінні життя,
я хочу ще раз висловити повагу».
Навіть фото наше надрукували.
Я радий, що зробив напередодні масочку.
Надішли мені це посилання.
Хочу показати дружині.
Так, пане.
-Пані Чон, правда, стаття чудова? -Що?
Не знаю. Я ще не читала.
Що? Вона ж про нас.
Він постарався. Тобі варто прочитати.
Мене таке не цікавить.
Повертайся до роботи.
До речі, ти дуже гарно вийшла на фото.
ПАРАМЕДИКИ ТАКІ КЛАСНІ
ВОНИ ДИВОВИЖНІ Я ВДЯЧНИЙ
БОЛОТЯНИК
Я ж просила тебе просто зайти. Нащо цей клопіт, дзвонити мені?
Усі зайняті роботою, тож я не хотів їх турбувати.
Не схоже, що я теж зайнята?
Я не це мав на увазі.
Будь ласка, розділи це з іншими.
Ми держслужбовці. Нам не можна.
Я даю вам це як колега, а не як репортер,
навіть якщо лише на один день.
А ти вмієш вмовляти.
Дякую.
Тобі дякую, що допомогла мені написати цю статтю.
Я знову знайшов мотивацію завдяки тобі.
Мені? Що я зробила?
Нічого не віддавай.
Мій тато помер, коли я була малою.
Тож я знаю, як це.
Якщо мама жертвувала чимось заради мене,
це я ненавиділа найбільше.
Тоді хтось вийшов зі своєї машини
і скерував рух авто, щоб звільнити дорогу.
Він був наче супергерой.
-Ти щойно зробила це. -Що?
Я вже піду.
Бувай.
Я ЛЮБЛЮ ВАС, БОЛОТА
-Данхо. -Так?
Відтепер більше не надівай цю футболку.
Що? Чому?
Кажу не носити — то й не носи.
Це твоя єдина футболка?
Твоя улюблена?
Ні, але вона дуже м'яка й еластична.
Так, звичайно. Я куплю тобі щось краще, тому не носи її більше.
Навіщо тобі купувати мені одяг?
Ти ж казав, що ми колеги.
Колеги не можуть купувати одне одному футболки?
Ні, справа не в цьому.
Бувай.
-Що? -Іди.
Мені треба буде зробити ЕКГ.
Щось не так.
Але…
Усе, полагодив.
Щиро вам дякую.
Але чому вона зламалася?
Ну…
Я знайшов у пральній машині це.
Отакої.
Стривайте.
Як вона опинилася в…
Думаю, проблема виникла через ложку.
Усе могло бути дуже погано.
Дякую. Гарного дня.
-Так. Гарного дня. -Спасибі вам.
-Дякую за роботу. -Нема за що.
-Гарного дня. -І вам.
Щось зламалося?
Ні, то пусте.
Привіт, Синхьо.
Ти останнім часом погано спиш?
Ні. А що?
Ти блідий, і в тебе вночі горить світло.
Я зайнятий роботою.
Зрозуміло. Бідолаха.
Давай. Відповідай.
Алло?
Привіт, Мьону.
Що?
-Мьону! -Привіт, пане Чхве.
Вони сказали нам припинити будівництво? Що відбувається?
Районний офіс отримав скаргу і сказав припинити.
Стривай.
Ми отримали згоду від усіх мешканців району. Чому так сталося?
Хтось із сусідів поскаржився.
Право на світло і заступання краєвиду тощо.
Це смішно. Я перевірив кілька разів.
Я знаю.
Я вже говорив із тим,
хто відповідає за дотримання правил.
Так, але вони сказали, що тепер це інша людина.
Це означає, що нам доведеться почати все спочатку.
Спершу зустріньмося з людьми, які подали скаргу.
Переконати їх буде першочерговим завданням.
Ну ви подивіться!
Люди, які хочуть побудувати цю велику будівлю, нарешті тут?
За вовка промовка. Це він.
Добрий день, пане.
Я гендиректор архітектурного бюро, яке спроєктувало цю будівлю.
Можна спитати про незручності, з якими ви зіткнулися під час будівництва?
Їх було стільки, що й не перелічити!
Нема про що говорити. Зносьте це зараз же.
Пане, минулого разу ви погодилися на це будівництво.
Я дозволив вам будувати будинок на цій землі,
а не тягнути його до неба!
Кажуть, із віком треба більше сонця,
а цей дім вкоротить мені життя!
Я того сонця майже не бачу.
Половина неба вже закрита.
Думаєте, це все?
У землі з'явився ухил.
І квіти зів'яли від шуму.
Звісно, добре. Усе це я розумію.
Але через нас раптово потекли підземні води?
Це вже перебір, правда?
Проте, щоб показати нам,
він прийшов із погнутою лозою, смішно, так?
Так, ще й як.
-Вона почала крутитися! -Так!
Ви обоє можете йти.
-Вибач. -Пробач.
Він планував це від самого початку.
Усе розпитував щоразу, коли ми приїжджали.
До всього дуже уважно приглядався.
Насправді він хоче виплату.
Спочатку він погодився, але тепер передумав.
І що нам тепер робити?
Але ми ж уже отримали договір про співпрацю в проєкті?
Так, щоб підготуватися до чогось подібного.
Навіть у разі цивільного позову його можна буде відхилити.
Боже! Чому я до цього не додумався?
Так? Агов, хто його дістав?
-Я. -Неси сюди.
Матимемо нагоду показати їм важливість підписаного документа.
Годі посміхатися, неси!
-Зараз. -Гаразд.
Цього має вистачити.
НЕПРОСТА ЦІКАВІСТЬ КАН ДАНХО ГЕРОЇ НАШОГО ЧАСУ
Та залізь уже в монітор, чого чекаєш?
Чому ти постійно з'являєшся в мене за спиною?
Це спричинить проблеми.
-Доповім про домагання на робочому місці. -Я теж на тебе доповім.
Скажу, журналіст пише з особистим упередженням, а не об'єктивно.
Коли я таке робив?
Ти раптом захотів написати про свій досвід…
через неї?
Твою знайому парамедикиню?
-Ну… -Я так і знала.
Я відчувала симпатію у твоїх словах.
І я мала рацію.
Це через твою любов до цієї теми.
Усе не так.
Якщо в цій статті є якась особиста упередженість,
це з поваги та шани.
-Ясно? Так. -Так? Ну добре.
Хіба? Зрозуміло.
Боже, але вона справді гарненька.
Щасти тобі!
Компліменти зовнішності — це теж вид осуду.
І не бажай мені удачі!
Удачі тобі, Данхо.
Агов! Не підслуховуй.
Це тому, що я вас чув.
-Припини. -Яка вона на вигляд?
«У дусі цих парамедиків я відчув справжню суть героїзму.
І я думав про це.
Якби в Месників були парамедики,
хіба не легше їм було б перемогти Таноса?»
Ого.
Гарна стаття.
Та яке.
Не просто гарна.
Це шедевр, який увійде в історію.
Відчувається справжність від того, хто пережив усе на власному досвіді.
Ох, він ще й так старанно працював у той день.
Цими рученятами, які, певно, торкалися лише клавіатури,
він хотів зробити все можливе, щоб допомогти.
Думаю, він завжди такий.
Подає приклад, а ще він справедливий.
Напевно, саме тому він був Болотяником.
Ти по вуха закохалася в Болотяника.
Ти по коліна в болоті. Виборсатися буде нелегко.
Що?
Ти знаєш, що говориш про нього вже 30 хвилин?
Це тому, що…
Гей, ти!
Тому що це хороша стаття.
Це була похвала його професіоналізму.
Ой, так смішно.
Люди зазвичай виглядають круто, коли чудово виконують свою роботу.
Навіть Синхьо добре виглядає, коли займається дизайном.
Що ти таке мелеш?
Синхьо? Не сміши.
Слухай.
Він щось казав останнім часом?
Не знаю. Я давненько його не бачила.
Та ти що?
Так, авжеж.
Так.
Так, я розумію.
-Що сказав представник влади? -Як я й думав.
У них немає вибору, окрім як зупинити все, коли отримують скаргу.
Сказав, що нам треба домовлятися.
Мені знову з ним зустрітися?
Якщо це неможливо, ми врегулюємо це за резонні гроші.
Ні.
Якщо піддамося на необґрунтовані вимоги, багато хто захоче нас експлуатувати.
Не можна створювати поганий прецедент.
Заходьте.
Привіт.
Ти приніс договір?
Ну…
Пробачте, пане Чхве.
Договір…
Я його загубив.
-Що? -Що?
Куди він подівся?
Гадки не маю.
Я отримав його й поклав у надійне місце.
Перевірив книжкову полицю, стіл і багажник машини.
Кілька годин його шукав, але не можу знайти.
Ти знущаєшся з мене? Це все, на що ти здатен?
-Пробачте. -Вибачень замало!
Думаєш, вибачення все виправлять?
-Мьону, чекай. -Тобто…
Не хвилюйся. Заспокойся.
-Хьончхане. -Так?
Ти розумієш серйозність своєї помилки?
Я завдав значної шкоди компанії.
Ти не помиляєшся.
Через затримку будівництва ми відстанемо від графіка
і збільшимо витрати.
Але знаєш, що важливіше за це?
Не знаю, пане.
Іди й подумай про це.
І повертайся, коли знайдеш відповідь.
Так, пане.
Пробачте.
А яка відповідь? Я теж її не знаю.
Я скоро з глузду з'їду.
Впустив на землю гроші?
-Чому опустив голову? -Добрий вечір, тітонько Місок.
Ти вже вечеряв?
Чому ви мене годуєте? Хіба не сердитеся, що я вас обдурив?
Я себе теж не розумію.
Але що поробиш? Я ж бачу, що з тобою щось не так.
Звідки ви знаєте?
Я ж тебе виростила.
Ти мені як дитина.
Тітонько Місок,
пробачте, що я не розказав вам про Сокрю.
Ти був не винен.
Даремно я зірвала на тобі злість.
Але річ у тім, що…
Сокрю справді серйозно налаштована.
Ви ж даєте мені поблажки. Можете дати їх і їй?
Їж.
Ви мене кидаєте, бо не хочете цього чути?
Зараз сусідські збори. Мене оштрафують, якщо я їх пропущу.
Оштрафують?
На скільки?
Скільки коштуватиме посидіти з вами за одним столом?
От мале… Як ти смієш хизуватися грошима, наче ти Хан Сокгю?
-Їж, скільки хочеш. -Гаразд.
-Я не знав, що ти вдома. -Я теж не знала, що ти тут.
А де мама?
-Пішла на сусідські збори. -Ясно.
Ти їж.
Чому ти мене уникаєш?
Не уникаю.
Я прийшла на кухню попити, але забула.
МОЛОКО «ДЕХАН»
Слухай, Чхвесине.
Що?
Викинь те молоко.
Що?
Я відповім тобі зараз.
Для мене
ти не можеш бути більше, ніж другом.
Це все, що ти можеш сказати?
Так, мені шкода.
І не допускаєш переосмислення?
Ні.
Кілька днів буде незручно, але скоро стане краще.
Наша дружба не закінчиться так просто через щось таке.
Поїж і постав посуд у раковину перед виходом.
Дружба?
Її більше не існує.
Хьончуне,
пам'ятаєш, як я вперше захворіла?
Мені видалили дві третини шлунка,
і я схудла на 10 кілограмів після початку хіміотерапії.
Хіміотерапія…
Я чув, що це важко.
Нічого.
Я досить легко перенесла операцію.
Я Пе Сокрю. Витримаю й це.
Не хвилюйся.
Коли я одужаю,
поїдемо в Салар-де-Уюні?
-Уюні? -Так.
Ні, чекай.
Поїдемо в Перу побачити Мачу-Пікчу?
Мачу-Пікчу.
-Перу. -Куди ти хочеш поїхати?
-Можна і туди, й туди. -Чесно?
Було б добре.
-Я подала заяву, повертаюся на роботу. -Уже?
Мені вже краще, тож я маю повернутися до роботи.
Ти не надто поспішаєш?
Я ж не можу жити так вічно.
То й що, що я хворіла?
Я можу подолати все завдяки волі.
Сокрю, ти неймовірна.
Я думав це, спостерігаючи за тобою.
Ти набагато сильніша й витриваліша, ніж я думав.
Я тебе дуже поважаю.
І я кохаю тебе.
Сокрю.
Реймонд запросив нас у свій заміський дім у Палм-Спрінгс.
Сказав узяти тебе.
Я просто хочу побути вдома.
Не будь такою. Їдьмо.
Ми вже давно нікуди не виїжджали.
Завжди тільки лікарня, дім і робота.
Ні, я не хочу.
Лікар сказав, що більше сонячного світла допоможе впоратися з депресією.
Ти активно ходиш на терапевтичні сеанси?
Приймаєш свої ліки?
Угу.
Добре.
Так ти одужаєш.
Я скажу Реймонду, що ми не можемо їхати.
Скажу, що ми зайняті весіллям.
До речі, ви чули?
Про те, чому вона три роки тому взяла перерву в роботі.
З нею тоді таке сталося!
У неї рак шлунка.
Та ви що?
Так, подумати тільки,
вона вийшла на роботу після того, як буквально загнала себе до смерті,
я не знаю, чи це божевілля, чи божевілля.
Отакий вона відданий песик.
Саме так.
Та дівчина справді не знає, як про себе дбати, так?
Бідолашна дівчинка.
Що це ти тут виробляєш?
Сокрю?
Як ти могла мені не довіряти?
Чому ти тоді не брав слухавку?
Ти першим зник у мене звідусіль.
Усе одно…
Обов'язково було так приходити?
А що?
Ти мене соромишся?
-Соромишся? -Ні, я не про це.
Там були всі, з ким я працюю.
Як моя наречена, ти мала б враховувати мою точку зору.
Але чи справді я твоя наречена?
-Що? -Твоя наречена хвора.
У неї зараз важкі часи. Але ти хотів піти на вечірку?
Тобі байдуже, що я відчуваю.
Ти хотів повеселитися з іншими на тій вечірці?
Так.
Хотів.
Дай мені дихнути, боже!
Коли ти захворіла,
я відмовився від усього.
Узяв відпустку на роботі й доглядав тебе.
Я відклав гольф, подорожі, своїх друзів і своє життя.
Я думав, усе буде добре, якщо я ще трохи потерплю.
Бо ти сильна. Бо ти це здолаєш!
Ми…
Бо ми здолаємо це разом.
Але раптом що?
Ця клята депресія…
«Ця клята депресія»?
То он що ти думав?
Казав, що розумієш мене.
Як я можу?
Як я можу тебе зрозуміти?
Ти закінчила лікування, але тепер ти сама не своя.
Ти не та Сокрю, яку я знаю. Як мені з цим змиритися?
Будь ласка, годі вже.
Скільки ще ти мучитимешся з цією депресією?
Якщо потягнеш мене з собою на дно,
тоді ти припиниш?
Сокрю.
Слухай, те, що я зараз сказав…
Я вже й так на самому дні.
Хьончуне.
Я щойно побачила найглибше наше дно.
Обручка завелика.
-А тоді сиділа ідеально. -Це тому, що ти схудла.
Нічого. Повернімося в США, там зменшимо.
Обручку виправити можна,
а от наші стосунки — ні.
Сокрю.
Мені дуже шкода
за те, що сталося тоді.
Мені було дуже важко.
-Я був втомлений і сам не свій. -Ти не мусиш переді мною вибачатися.
Ти справді дуже старався.
Я знаю це краще за всіх.
Просто для мене це занадто.
Знаєш,
я хвилюватимуся через рецидив наступного року,
і в рік за ним теж.
Навіть якщо в мене п'ять років буде повна ремісія,
я не буду повністю вільною.
Я завжди буду за крок до смерті.
Я буду трохи тривожною і сумною.
Таким буде моє життя.
Ось чому…
мені вже не потрібне кохання.
Залишки мого шлунка
ледве можуть перетравити мою мрію.
Ендоскопія показала запалення там, де була операція.
Дуже ймовірно, що це просто запалення,
але ми провели біопсію, щоб бути впевненими.
Результати будуть за кілька днів.
Молодець.
Це було правильним рішенням.
Це правильно.
Що таке?
Моя їжа несмачна?
Річ не в тому.
У мене немає апетиту.
Але поїсти все одно треба.
Збалансований ріст і розвиток — обов'язок дитини.
У дітей забагато обов'язків.
Я мушу з'їсти цю моркву.
Я мушу чистити зуби.
І рано лягати спати.
НЯНЬКА ЙОНДУ
Алло?
З вами все гаразд?
Звичайно, ваше здоров'я — найважливіше.
Їдьте в лікарню. Скажете, коли дізнаєтеся результати.
Гаразд.
Що сталося?
Твоя нянька впала у ванній і травмувала спину.
Мабуть, доведеться тобі сьогодні йти зі мною.
Ти ж казав, що в тебе сьогодні важлива співбесіда.
Для мене немає нічого важливішого за тебе.
Ні, ти йди.
У мене є подружка, з якою я можу гратися.
Хто?
Хочеш побути зі мною?
Так.
Я б залюбки! Я така щаслива! Але…
Що ж мені робити?
У мене сьогодні важлива справа.
Я саме виходила з дому.
Пробач.
Це було нерезонне прохання, так?
Йонду, давай ти побудеш з пані Чон наступного разу.
Стривайте!
У мене є гарна ідея.
Моим дзвонила сказати.
Не хвилюйтеся. Залиште її з нами.
-Привіт, Йонду. -Дякую.
Сідай між ними.
Ти така мила.
Я не міг прийти з порожніми руками. Ось, це вам.
Ой, леле. Не варто було це купувати.
Але що там?
Дієтична добавка. Допомагає контролювати рівень цукру в крові.
Треба ж таке.
Після їжі в мене підвищується рівень цукру в крові. Це ідеальний подарунок.
Щиро вам дякую.
Можна ми всі скуштуємо?
Так, звичайно.
Дякуємо.
Знаю, це безсоромно з мого боку,
але, будь ласка, подбайте про Йонду.
Не хвилюйтеся.
Йонду, я повернуся пізніше.
Гарного дня.
Їдь обережно і більше не спотикайся.
-Гаразд. -Отакої.
Гарного дня.
-Ножиці. -Даю.
Можна я вип'ю дві?
Випий одну.
Чжесок, хто це?
-Наш сусід. -Клієнт?
Колишній.
-Хочеш? -Мені не треба.
Чому?
Як тебе звати?
Кан Йонду.
Я народилася навесні.
Моє ім'я означає володіння життєвою силою,
як у свіжому кольорі першого листя, що розпускається після зими.
Яке чудове ім'я.
Ти кмітлива й розумна, чи не так?
Її батько журналіст, тому вона теж розумна.
Он чому ти сказала, що він недоступний.
Так.
Йонду.
Давай сьогодні відірвемося.
Не можна ж тільки нам чимось насолоджуватися.
Скажи?
Ось.
Тітка отримала це в подарунок.
Ви більше схожі на бабусю, ніж на тітку.
-Що? -Ох.
На бабусю?
Люди досі думають, що мені трохи за сорок.
Я не знаю.
Кажуть, що очі дітей найчесніші.
Певно, вона стане журналісткою, як її батько.
За словом до кишені не полізе.
Мені треба пити більше колагену.
Так чи інакше, це тобі.
Дякую.
-А дітям можна їсти червоний женьшень? -Звичайно.
Там хороші інгредієнти.
Нагадайте, як його там?
Шафран.
Ти п'єш стільки ліків і досі цього не знаєш?
Що?
Це не шафран. Ти впевнена, що це не сапонін?
Так, точно.
Я теж думаю, що це сапонін.
-Сапонін… -Я…
Я теж так сказала.
Ага, якраз.
Ти казала, що це шафран.
Ні, я погано вимовила.
-Агов. -Жартуєш?
Я розумію, чому ви могли мене не дочути.
Не може бути.
Велика Со Хьосок упала зі свого трону.
Це шафран. Звучить як назва мийного засобу.
Я теж знаю, що це сапонін.
Сапонін!
-Сапонін! -Так?
Шафран — це спеція. Вона дуже дорога.
-Як смішно! -Знаю, скажи?
Що ж написати, щоб зацікавити людей?
«Хочете м'язи, як у бодібілдера?»
«Я ретельно відібрав це спеціально для вас».
«Ця закупівля буде проводитися з найнижчою націнкою».
Де дані про харчову цінність?
Якого дідька?
Звідки це?
Ви ж наче казали, що не зможете сьогодні прийти?
Ти намагаєшся продати цей несертифікований товар людям?
Що?
Я отримав рекламну пропозицію,
але ще не опублікував.
Лише зробив кілька фотографій.
-Забирайся геть. -Гаразд.
Ні.
Забирайся з мого залу.
Такі, як ти, не мають права бути тренером.
Перепрошую?
У тебе тільки показуха і нічого по суті. Аби лиш видимість створити.
Ти ніколи й нічого не доводиш до кінця.
Сподіваєшся на удачу.
Усе твоє життя — це дурні спроби хизуватися.
А це не надто жорстоко?
А що? Я неправду кажу?
Ти маєш щиро хотіти допомогти,
брати на себе відповідальність за чуже здоров'я.
А тобі аби легкі гроші заробити й халтурити на основній роботі.
-Пане Ко. -Що?
Це через таких ідіотів, як ти,
інші ставляться до нашої роботи несерйозно.
От халепа.
Добре, я звільнюся.
Хто б казав зі свого мініспортзалу.
От паскуда!
Агов, Тончіне!
Заходьте.
ЗАЯВА ПРО ЗВІЛЬНЕННЯ
Це твоя відповідь?
Ні.
Відповіді я ще не знайшов.
Це єдиний спосіб узяти на себе відповідальність.
-Що? -Пане Юн.
Боже, як пече.
-Гей! -Овва.
-Ти не можеш поводитися нормально? -Хотілося спробувати щось нове й круте.
Це було зовсім не круто.
А якби ти увімкнув цим розбризкувачі?
-Ми все владнали в Порйон-тоні. -Що?
-Як? -Домовилися зі старим.
Ми замінимо йому водопровідні труби.
Ваш суворий бос несподівано вирішив це зробити.
Ні, це смішно.
Ми в цьому не винні.
Твоя правда.
Я не з тих, хто йде на компроміс із реальністю.
Це моя відповідь.
А ти — цінний член «Ательє Ін».
Для нас ти важливіший за прибутки та збитки компанії.
Пане Чхве.
Тому…
обов'язково зроби висновки з цієї помилки.
Тобі можна тут помилятися, стикатися з труднощами й плакати.
Продовжуй шукати свою відповідь.
Так, пане. Я старанно працюватиму.
-Іди сідай. -Так, пане.
Ти найкращий.
Ти сьогодні такий класний.
Їй-богу!
Усі круті штуки він робить сам.
Думаєте, Синхьо народився генієм?
Аж ніяк.
Він колись робив стільки помилок.
Зараз він говорить із власного досвіду.
Навіщо ти таке вигадуєш?
А що, непереконливо?
Боже.
Клієнт дуже вам дошкуляв?
Не заводь мене.
Як подумаю про те, як він мене допитував вдень і вночі три дні поспіль.
-Ох! -Це був не Синхьо?
-Що? -Я?
Так.
Я збиралася тобі сказати.
У тебе мішки під очима.
Щоки аж пашать і, схоже, тебе лихоманить.
Не чіпай.
Що відбувається?
Ти хворий?
Я хворий?
Я в повному порядку. Що ти таке говориш?
Я не хворий.
Ви дивно поводитеся.
-Пане Чхве! -Гей!
Що з тобою? Усе гаразд?
Що? Так.
Мамо!
Мамо, не йди!
Ну чого ти плачеш?
Ти що, досі немовля?
Я не немовля.
Твоя мама їде на роботу. Ти немовля, якщо так плачеш.
Я не плачу.
Я виграла їх учора.
Віддам усі тобі.
Коли завтра гратимемо в «Червоне світло, зелене світло»,
будеш квачиком.
Я таке не для кожного роблю.
-Ясно? -Бути квачиком погано.
Тоді я куплю тобі свинячу котлету у формі Пікачу.
У тебе є гроші?
Давай просто поїмо токпоккі.
Можемо піти до мого тата.
Біжімо.
Мамо.
Сокрю.
Ти справді тут.
Я дуже радий.
З поверненням.
Добридень.
Привіт.
Знаю, сьогодні була несподіванка. Вибачте.
Було важко дивитися за Йонду?
Ще чого.
Після піклування про великих і гидких підлітків
дбати про малу дитинку було так приємно.
-Можете залишати її в нас час від часу. -Щиро дякую.
Прошу.
Де зараз Йонду?
Пані Чон?
Тихіше.
Вона спить.
Ясно. Я мушу розбудити її й відвезти додому.
Розбудиш пізніше.
-Можна я ще трохи подивлюся? -Так, добре.
Скільки б я на неї не дивилася, я все одно хочу бачити її ще більше.
Чому вона така гарненька?
Такі гарні оченята.
І носик.
Усе в ній прекрасне.
Скажи? Я знаю, що вона моя донька, але вона щоразу мене дивує.
От якби Йонду була й моєю донькою.
Так…
-Що? -Я не це мала на увазі.
Це я тому, що вона така гарненька.
Так, я зрозумів. Я все зрозумів правильно.
От і добре.
Які ви тут милі. Ти зовсім не змінилася.
Перепрошую?
Що?
Що я сказав?
Що я мила.
Так, усі тварини й люди милі в дитинстві.
Зрозуміло.
Поряд, мабуть, пан Чхве.
А це, певно, твоя сусідка з району.
Ви троє, мабуть, дружите.
Так.
Вони дружили ще до мене.
Я почала спілкуватися з ними, коли переїхала сюди.
Ви й у гості одне до одного ходите?
Так, звичайно.
До речі.
Крім Синхьо, ти перший чоловік у моїй кімнаті.
Чоловік?
Ой.
Чому я так сказала?
Ну… Якщо так подумати, це не вперше.
Сюди приходив майстер полагодити кондиціонер, коли той зламався.
Він був чоловіком.
Усі мої племінники теж хлопці. Я, мабуть, забула про них.
-Ясно. -Так.
Моим, іди їсти!
Данхо, залишайся на вечерю!
-Хочеш вечеряти? -Вечеряти?
Моя мама чудово готує.
Вечеря звучить непогано.
-Спершу розбудити Йонду? -Звичайно.
Буди її.
Йонду, прокидайся.
Розплющ оченята.
Будь ласка.
Ти питала мене, чому я завжди поруч у твої ганебні моменти.
А ти чому завжди поруч, коли я хворію?
Ти прокинувся?
Ти як?
Чому ти тут?
-Нащо вдерлася в мою кімнату? -Ну…
Пан Юн сказав, що тобі дуже погано.
Він подзвонив сказати, що ти ледь не знепритомнів перед тим, як іти додому.
Я прийшла й подзвонила у двері.
Ніхто не відповів.
Міг би подзвонити мені, якщо захворів.
Навіщо страждати на самоті?
Я тобі більше не дзвонитиму.
Навіть якщо щось трапиться,
з будь-якої причини,
цього вже не буде.
Тому просто йди.
Роби що хочеш.
Навіть якщо обірвеш зі мною зв'язок, спершу поїж.
У тебе є якась їжа в холодильнику? Піду перевірю.
Що їдять люди в цьому домі?
Серйозно?
УНІВЕРСИТЕТСЬКА ЛІКАРНЯ ЧОНХОН
Що це таке?
ДІАГНОЗ
24 ЧЕРВНЯ 2021 Р. ЧАСТКОВА ГАСТРЕКТОМІЯ ПРИ РАКУ ШЛУНКА
НАДІЙШЛА З БОЛЕМ У ЖИВОТІ АМБУЛАТОРНА ОПЕРАЦІЯ
ПЕ СОКРЮ
Гей, у вас холодильник порожній.
Принесу щось із дому…
Що це таке?
Це ж помилка, так?
Чому тут твоє ім'я?
Треба було спершу сходити додому.
Я поспішала, одразу прийшла.
Що це, в біса, таке?
А ти не знаєш? Це діагноз.
Він мені потрібен.
Я мала б отримати його в той день. Але довелося поїхати туди вдруге.
Справа була в цьому?
Ти тому повернулася?
Тому я й не хотіла тобі казати.
Гей, мені байдуже.
Ти остання людина на світі, якій би я про це розповіла.
Ти хвора?
Я була хвора.
-А зараз? -Я в нормі.
Ти…
Як ти могла не сказати про це мені?
Через це.
-Я знала, що ти так відреагуєш. -То…
Я так мало для тебе значу?
Я так мало значив для тебе як друг?
Ти хворий. Я не хотіла все так ускладнювати.
Відпочивай.
Я попрошу Моим купити тобі кашу.
Відпочивай!
Мені треба додому.
Треба поговорити.
Поговорімо пізніше.
Як я можу чекати?
Ти…
Як ти могла так зі мною вчинити?
Сокрю.
І довго ще ти збиралася це відкладати?
Довго ти збиралася це приховувати?
Синхьо.
Це маячня якась!
Як ти могла пройти через таке, нікому не сказавши?
Операція при раку шлунка дуже складна. Як ти могла нікому не сказати?
У кого рак?
Я все чула знадвору. Рак шлунка?
У кого рак?
У тебе?
Він справді в тебе?
Чесно кажучи, Синхьо перший, кому я хотіла подзвонити.
Так само, як коли я падаю і дряпаю коліно,
я хотіла, щоб мама обіймала мене, коли я плачу.
Зроби я це, чи здавався б рак не таким страшним?
Чи могла б я відмахнутися від нього і встати?
Я не жартую, коли кажу,
що я дуже хотіла жити.
ПІТЬМА В ЖИТТІ
СВІТЛО ЖИТТЯ
КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Тоді мені треба було бігти до Сокрю.
Вона посилала стільки сигналів у пітьмі,
а я всіх їх пропустив.
Мамо!
Якщо дитина хвора,
батьки ладні для неї небо прихилити.
Ти казав, що плакати нормально.
Я теж триматиму це в секреті.
Ти кривдиш людей, які тебе люблять.
Ти нічого не знаєш!
Ти не знаєш, що я відчуваю!
Коли все дуже складно, ти покладаєшся на найближчих людей.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова