LÁSKA OD SOUSEDŮ
Co je to?
Musí být Hje-suk, proč ho mám v tašce?
Je celý anglicky.
Nosí ho s sebou, aby se mohla vytahovat, že si ho umí přečíst?
Je fakt děsná.
„Tento…“
Kde má Sok-rju ten svůj starý elektronický slovník?
Proč tu má tolik léků?
Všechno vitamíny? Co je tohle?
Kruci. Taky je to anglicky.
HJE-SUK
Ježíši, my o vlku…
Ahoj, Hje-suk.
Co? Sung-hjo je marod?
Moc děkuju.
Je nemocný.
Jenže ovesnou kaši jsem nikdy nevařila.
Udělalalas dobře. Touhle dobou vždycky marodí.
- Fakt? - Jo.
Zvláštní, vždycky v létě, ne v zimě.
Jednou měl čtyřicítku.
Gun-sik ho musel odnést do nemocnice za tvým mužem.
Málem bych zapomněla.
Nechalas u mě v tašce anglicky psaný časopis.
Časopis?
Proč bych to dělala?
Asi sis ho vzala.
Proč bych ho brala? K ničemu mi není.
- Promluvme si. - Později.
Asi je tam Sok-rju.
- Sok-rju je u nás? - Jo.
Jak dlouho jsi to chtěla tajit?
Sung-hjo.
Nedává to smysl!
Jak jsi něčím takovým mohla projít, aniž bys to komukoli řekla?
Operace rakoviny žaludku není legrace. Jak to, žes to zamlčela?
Kdo má rakovinu?
Všechno jsem slyšela.
Rakovina žaludku?
Kdo má rakovinu?
Ty?
Opravdu?
Sok-rju, pojedeme do nemocnice.
- Zavolej manželovi. - Ano.
Řekni mu, že hned jedeme, ano?
- Dobře. - Jsem v pořádku.
Nemusím tam.
Jak to? Proč ne?
Sung-hjo, vyjeď s autem. Pojedeme hned.
Ne, mami. Jsem v pořádku.
Už jsem operovaná byla. Jsem v pořádku.
Co to povídáš? Kdy?
Před třemi lety.
Před třemi lety? Ale to jsi byla v Americe.
To není možné.
Jak to, že o tom nevím?
Je to pravda?
Vážně?
Promiň, mami. Moc mě to mrzí.
Tys to věděl, Sung-hjo?
Zase jste mě obelhávali?
Ne, nevěděl. Teď jsem se to dozvěděl.
- Mami! - Mi-suk!
Mi-suk, v pořádku?
- Mi-suk. - Mami!
- Kam jdeš? - Mami!
- Mi-suk!
Sung-hjo.
Mami! Vyslechni mě!
Všechno ti vysvětlím.
Ano? Prosím, mami!
- Prosím, ne. - Miláčku.
- Co? - Ona má rakovinu.
O čem to mluvíš?
Co to maminka povídá?
Měla rakovinu žaludku.
Před třemi lety byla na operaci, neřekla nám to.
To není možné.
Sok-rju.
Že to není pravda?
Že ne?
To je… Ne. To ne.
Co to proboha povídáš?
Střílíš si z nás, viď, Sok-rju?
O takových věcech se nežertuje.
Mami!
Proto se mnou nechceš chodit do lázní?
Mami, tohle…
Časem vybledne.
Prý si jí pak nikdo ani nevšimne.
A co všechny ty léky?
Proč jich máš tolik?
- Že jsi nemocná? - Ne, mami.
Teď vůbec nejsem nemocná.
Tak proč jich máš tolik?
Jsou to jen doplňky na játra, probiotika a vitamíny.
Řekni mi pravdu, nic nevynech.
Co se ti stalo?
Před třemi lety
jsem byla v USA na prohlídce.
Zjistili mi rakovinu žaludku.
Při operaci se ukázalo, že byla ve druhém stádiu.
Preventivně jsem absolvovala chemoterapii.
Ale překonala jsem to. Už jsem naprosto v pořádku.
Proto se to zasnoubení zrušilo? Žes byla nemocná?
- Já toho parchanta zabiju! - Ne, tak to nebylo.
Stál v té nemoci při mně.
Vzal si v práci volno a staral se o mě.
A…
Nechtěla jsem ho dál trápit.
- Tak jsem tu svatbu zrušila. - A rodiče jsou podle tebe vtip?
Jak…
Jak jsi nám něco takového mohla tajit?
Nechtěla jsem.
Chtěla jsem se nechat léčit v USA.
- Jen byste se strachovali. - Co záleží na tom, jestli v USA?
Když je dítě nemocné,
udělají pro něj rodiče i nemožné.
Jak můžeš být tak arogantní a namlouvat si, žes to dělala pro nás?
Mami.
Poslouchej.
Kdysi jsi byla mojí součástí.
Když jsi byla u mě v břiše, jedla jsi to, co já.
Pila se mnou vodu a rostla uvnitř mě.
Než jsem šla na akutní císařský řez, vytrpěla jsem si 20hodinový porod.
Jak jsi mi o té nemoci mohla neříct?
Jak to? Jak to, že jsem to nevěděla?
Omlouvám se, mami.
Je mi to líto, tati.
Měla jsi nám to říct.
Měla jsi nám dát vědět, co se děje.
I když jsme sebenemožnější rodiče…
Měli jsme to vědět.
Myslí si, že je lepší než my, nevidí v nás rodiče.
Ne, to neříkej.
Prostě jsem vám to nemohla říct. Neunesla bych to.
Chtěla jsem vám to dát vědět, až se zotavím.
Tak to bylo.
Udělala jsem chybu, mami. Promiň.
Bože.
Mami.
Sok-rju.
Vážně už jsi v pořádku?
Nemáš problémy?
Jo, jsem zdravá. Je to dobrý.
Nemusíte se bát.
Dobře.
Tak to stačí.
To je podstatné.
Napij se, mami.
Čchösung mi chtěl něco donést…
Promluvte si pak!
Přijdeme do řečí, jestli tě tu uvidí.
Mami.
Stydíš se za mě?
Ano. A už tě mám po krk.
Celé dny vyspáváš a děláš samé voloviny.
Nenapadlo tě,
jak musím být nevyspalá?
Nebo jak málo jsem si celé ty roky užívala, když teď blbnu?
Nejsi žádná výjimka, všichni to mají těžké.
Pořiď si vlastní děti.
Uvidíš, jak se budeš chovat.
Zase se ho zastáváš?
Je ta nemoc tak podstatná?
Proč moje Sok-rju?
Proč dostala rakovinu zrovna ona?
Proč musela onemocnět?
Jestli někdo, tak jsem to měla být já.
Pořád se jen dřela. Nic neudělala špatně.
Chudák holčička.
Panebože.
Bože…
Ne, holčičko moje.
Sok-rju.
Co si jen počnu? Chudák moje holčička.
Sung-hjo.
Co to je?
Ovesná kaše.
Nebylo ti dobře, tak jsem poprosila Mi-suk.
Nemůžu tomu uvěřit.
Už jsi někdy byla u mě v pokoji?
Jo.
Nech to tu. Sním si to později.
Ohřála jsem to. Než vystydne…
Dobře.
Odpočiň si.
Vážně jsi to nevěděl?
Před třemi lety jsi letěl do USA služebně.
Nesetkali jste se?
Je tu kostel, takže jsem skoro tam.
Co to?
MO-UM
- Ahoj. - Ahoj, Sung-hjo.
- Prý jsi ve Státech. - Jak to víš?
Od tety Mi-suk.
To je super.
Uvidíš se se Sok-rju?
Má toho moc a nemůžu se jí dovolat.
Myslíš, že mám času nazbyt?
Nebuď labuť. Jeď se za ní podívat.
Jste teď ve stejném světě.
Z New Yorku je to do Kalifornie šest hodin letadlem.
Aha. Vlastně jedeš do jiného státu.
Tak to jsou asi dva odlišné světy.
Už chápeš? Super. Čau.
Měl jsem se
tenkrát za Sok-rju rozběhnout.
Měl jsem jí říct, že je hubená
a že vypadá unaveně.
Zeptat se jí, jestli je v pořádku.
ZASEDACÍ MÍSTNOST
Můžete to promítnout dozadu?
Podívejte se na ty dokumenty.
Vypracujte nové půdorysy, ať nedojde při stavbě k chybě.
- Dobře. - A taky…
BE SOK-RJU
Už začala ta modelace v CAD?
Ano.
AHOJ, JSI VE STÁTECH? PROČ JSI NEZAVOLAL?
Až bude hotový pracovní návrh, pošlete kusovník.
- Stíháte to v pohodě, ne? - Ano.
Čoi Sung-hjo je pravý kapitán.
Chápete? Spolehlivě nás naviguje mořem života.
Ukazuje nám cestu.
Za všechno vděčíme jemu. Víte to?
- Jsi opilý. - Ale.
Co je? Kdo volá tak pozdě?
SOK-RJU JAK SE MÁŠ? MÁŠ HODNĚ PRÁCE?
Ale nikdo.
Máš rád sušenou tresku.
SOK-RJU
VŠECHNO NEJLEPŠÍ K NAROZENINÁM, ČCHÖSUNGU
DÍKY
Ale byl jsem srab
a zatímco jsme se nevídali,
procházela si nemocí.
Aniž by to kdokoli věděl,
byla dlouho osamocená.
Po tom mém zranění
byla Sok-rju jediná,
kdo mě dokázal vytáhnout z mé jeskyně.
A ona…
Vysílala do tmy všechny ty signály,
ale já byl slepý.
10. DÍL MEDVĚD V JESKYNI
Co vaříš?
Ahoj.
Ovesnou kaši?
Jo.
Na.
Jak tě napadlo je zmrazit?
Bude smutná, když uvidí ty naše opuchlé oči.
Jo.
Co to tu vyvádíte?
Ta ovesná kaše.
- Už kypí. - Bože.
Byla by škoda o ni přijít.
Dělám kaši s mušlemi.
Kvůli mně?
Nemusím jíst kašičky.
Měla bys jíst něco lehce stravitelného. Z mušlí s rýží ses jednou málem udusila.
Jen mi zaskočilo.
Snědla jsem i to tteokbokki, cos mi tuhle dal.
A jo.
Proč jsi ho jedla? Neměla sis ho dávat.
Je dobré, proč bych ho nejedla?
Jsem v pohodě, tati. Neboj se.
Ale stejně buď opatrná.
Příště až půjdeš k doktorovi, půjdu s tebou.
K čemu? Nemusíš.
Dobře, můžeš.
Tati, ta kaše.
Ježíši! Ztlumil jsem ji, ale pořád kypí.
Na dně je spálená.
Bude dobrá.
Ahoj.
Jak to myslíš?
Sok-rju má rakovinu?
Slyšela jsem to na vlastní uši, ale stále tomu nevěřím.
Nevím, jak je to možné.
Zavěs. Zavolám Mi-suk.
Nedělej to.
Nech ji, až nám to řekne sama.
Dělej, že to nevíš.
Jak to mám asi udělat?
Ty to možná umíš, ale já ne!
Radši bych ji šla utěšit.
Čím si asi musí procházet!
Její dcera má rakovinu.
Co to říkáš, mami?
Sok-rju, ty trubko…
- Jak jsi to mohla tajit? - Jo, mohla.
Bylo to moje tajemství.
Jak to, sakra?
Myslelas, že tě budu šetřit, když to řekneš?
Nešetři mě.
Co děláš? Uzavíráš se do sebe?
Vím, zasloužím si vynadat.
Tak si posluž.
Ne.
Nic tak snadnýho neudělám.
Nemůžeš být hrdinka. Rádi berou věci do svých rukou.
Máš pravdu.
Nemůžu.
Nezachránila jsem tebe.
Co to povídáš?
Tteokbokki fanatička najednou nemůže pálivé.
Pila jsi nealkoholické pivo.
Když nad tím přemýšlím, dalas mi spoustu vodítek.
Měla jsem se dovtípit. Hergot.
Třeba jsem dobrá herečka.
Neměla bych se dát spíš na hereckou dráhu?
Brečela tvá máma moc?
Ráno měli rodiče přes oči lžičky.
Úplní Ultramani.
Já brečet nebudu.
Nikdy nebrečím.
Když mi nevynadáš a nebudeš brečet, co budeš dělat?
No…
Já…
udělám tohle.
Takhle jsi mě měla obejmout na letišti.
To jo.
Hodně sis zkusila, Sok-rju.
Fyzicky i psychicky.
Díky.
Abys věděla,
jsi pěkně plochá.
Nic necítím.
Co to plácáš, vždyť se ani nedotýkáme!
Mám je větší, než si myslíš!
O tom pochybuju.
Mám se svlíknout?
- Jdi do toho. - Udělám to.
Myslela jsem to tak, že jsi kost a kůže.
Jestli mě lituješ, pozvi mě na dobré jídlo.
- Málo mi platí. - Já jsem nezaměstnaná.
- Nekoupíme si losy? - Kolik?
- Sedm? - Ne.
Sudé číslo, ať se to líp dělí.
Dobře, tak deset!
Tak fajn.
Dobře.
DŽONGHONOVA FAKULTNÍ NEMOCNICE
Pane profesore, právě přivezli zraněné od nehody.
Auto sjelo na chodník a narazilo do domu.
Co pacienti?
Rentgen jednoho ukázal zlomeninu pánevní kosti.
Druhý má zlomenou klavikulu a třetí kyčel.
Ukažte.
Be Sok-rju?
Prosím?
Byla tu před pár dny.
V USA měla operaci kvůli rakovině žaludku.
Pamatuju si ji, měla neobvyklé jméno.
Klient žádá nového stavitele?
Proč?
Chce, aby mu to stavěl známý.
Švagr
spolužáka ze střední
jeho tchána
má stavební firmu.
Tak to je cizí, ne?
Jo.
Ale když to budeme stavět my,
bojí se klient o náklady na materiál a dělníky.
Prý se na nás nemůžou spolehnout.
Zbláznili se?
Tak proč s tím návrhem souhlasili?
Ať je po jejich.
- Co? - Cože?
Měli bychom klientovi vyhovět.
Sežeňte číslo, zavolejte jim a sjednejte schůzku.
Zavolám panu Bangovi ze stavební firmy Sundžong a omluvím se.
- Ano. - Dobře.
To je pro dnešek vše.
Ať vám jde práce od ruky.
Pane jo. To by normálně nedovolil.
Musí mít fakt dobrou náladu.
Ne. Právě naopak.
Něco s ním je.
Chci se na něco zeptat.
Máš volno?
Takže to víš.
Říkal jsem si, jestli ti mám zavolat.
Víš, jak na tom je, viď?
Informace o pacientech nemůžu prozradit ani synovi.
Můžeš mi aspoň říct, jestli je v pořádku?
Sung-hjo.
Sok-rju jsem měl vždycky rád.
Lidi ze mě bývají často nesví, ale ona nikdy.
To jsem na ní zbožňoval a byl jí za to vděčný.
Přiveď Sok-rju k nám do nemocnice.
Postarám se o ni.
Slibuju.
Dobře, tati.
- Mi-suk! - Mi-suk.
Ahoj, jak se máš?
Vypadáš vyčerpaně.
- Moc jsi toho nenaspala, viď? - Mi-suk.
Znám kliniku přírodní medicíny.
Ptala jsem se, co je dobré na žaludek.
Prý zelí a brokolice.
- A kořen lotusu. Moc zabírá. - Tys jim to řekla?
Jo.
Proč jsi to udělala, bez dovolení?
Tak to není.
Řekla nám, ať děláme, že to nevíme.
Ale měly jsme starost.
A ještě jsi jim řekla, aby dělaly, že nic neví?
Tak to není, Mi-suk.
Jen jsme tě chtěly utěšit.
Proč?
Kdo říkal, že to potřebuju?
Kdo se vás o to prosil?
Na Mi-suk.
Jsi v jedné z pěti fází zármutku.
Nejdřív si procházíš hněvem.
To je naprosto přirozené.
Ty si dovoluješ.
Zrovna teď se chceš chlubit, jak jsi inteligentní?
Fajn, jen se naštvi. Zlob se, jak chceš!
Vylij si to na nás!
- Prosím? - Můžeš.
Jsme tvé kamarádky.
Kamarádky?
A co?
Můžou kamarádi zacházet takhle daleko?
Nemluvte se mnou, když jste to nikdy nezažily.
Máš pravdu. Nezažily.
Ale chápeme to. Taky jsme matky.
Víme, že bys radši trpěla za Sok-rju
a jak moc si to kladeš za vinu.
Jo, Mi-suk.
Hraješ si na drsňačku, ale v jádru jsi citlivá.
Víme, jak jsi zranitelná.
Proboha.
Co si se Sok-rju počnu?
Ani jsem nevěděla, že je nemocná.
Nejsem dobrá matka.
Neměla jsem se vůbec stát matkou.
Kristepane.
- No tak, Mi-suk. - Mi-suk!
Ne, nedávej si to za vinu.
Ano?
To nic.
Jen plač. Vyplač se.
SE-HWAN: KDE JSI?
RAKOVINA ŽALUDKU
MÍRA PŘEŽITÍ STOUPÁ NA 78 %
PREVENCE A VČASNÉ ODHALENÍ
Be Sok-rju.
Vypadá, že by mohla skály lámat.
Jak to, že onemocněla?
Krucinál.
Jste v pořádku?
Ne, nejsem. Málem jsem se poranila.
Znám vás z posilovny.
Co tady děláte?
Neměl byste být v práci?
Skončil jsem tam.
Pro někoho mojí velikosti to tam bylo moc malé.
Aha. Takže vás vyhodili.
Nevyhodili!
Odešel jsem sám.
Hrozil vám vyhazov, tak jste dal radši výpověď.
To není pravda!
Přijměte radu od člověka, který má víc pracovních zkušeností.
Klekněte si a proste, ať vás vezme zpátky.
Proč?
Nic nevíte, proč se do toho mícháte?
Míchám?
To já nikdy.
Jen vám taky dávám radu, jako vy na tom běhacím páse.
Tehdy jsem běžela moc rychle.
Děláte moc velké kroky!
Neslyším.
Optimální tempo je 180 tepů za minutu.
Tempo je…
Vy mě slyšíte.
Kriste.
Mo-um.
Mo-um?
Mo-um.
Pomalu.
- Sedni si opatrně. - Jo.
Jsi v pořádku?
Pojeďme do nemocnice. Asi bude potřeba rentgen.
Jsem v pořádku.
Kdo by řekl, že kdy pocítím sílu černého pásku?
Když máš červený, měls vědět, jak se tomu vyhnout.
Máš náplasti proti bolesti?
- Ne. - Počkej tu, dojdu je koupit.
To je dobré, sedni si na chvíli.
Možná mám pár doma.
Vážně mi nic není.
Nejsem zas tak slabý.
To neříkám.
Můžu se zeptat, proč jsi předtím brečela?
Proč se ptáš na svolení, když už se ptáš?
Máš pravdu.
Ale je tu…
oblíbené místo, kde si lidé vylévají srdce.
Už tu jednou někdo takhle byl.
Kdo? Čoi Sung-hjo?
Jak to víš?
No, asi selhala bezpečnostní opatření.
Jasně.
Víš,
jde o jednu kamarádku, ne o mě.
Má hodně blízkou přítelkyni.
Jsou nejlepší kamarádky od dětství.
Ta kamarádka žila dlouho v cizině.
Aha.
Ale…
kamarádce té kamarádky…
před třemi lety…
operovali rakovinu.
A moje kamarádka
na to přišla teprve nedávno.
Tvoje kamarádka to musí mít těžké.
Jenže…
se dál tváří, jako by se nic nedělo.
To mě drtí.
Teda, vlastně ne mě.
Tu kamarádku. A kamarádku té kamarádky.
Je to zamotané.
Já to nejsem. Je to kamarádka kamarádky.
Neboj.
Postarám se, aby tentokrát zabezpečení neselhalo.
Víš…
Nemůžu uvěřit, že je Sok-rju nemocná.
V práci
vídám spoustu nemocných.
I lidí na pokraji smrti.
Ale…
Nikdy jsem si nemyslela, že Sok-rju bude jedna z nich.
Řekla jsem, že nebudu brečet, ale nemůžu přestat.
Tady brečet můžeš.
Cože?
Můžeš se tu tajně vyplakat.
Pak se usměješ ještě víc.
Zajděte si spolu někam.
Povídejte si, bavte se a prostě buďte spolu.
Být s někým, kdo se zázrakem vrátil mezi živé,
je samo o sobě zázrak.
Sám si to s Jon-du dobře uvědomuju.
- S Jon-du? - Ano.
Stalo se to před dvěma lety.
Po rozhovoru jsem se podíval na mobil.
Měl jsem tam několik zmeškaných hovorů od téhož čísla.
Zavolal jsem na něj a řekli,
že jsou z nemocnice.
Je to ona?
Moje dítě.
Mám dceru.
Kde je?
KANG JON-DU DO HJON-WU
NA SÁLE
Jon-du…
tu nehodu zázračně přežila a vrátila se mi.
Dan-ho…
Takže vím, jak vzácné je každé obyčejné ráno.
Moct ji každý den vzbudit,
dát si s ní snídani,
běžet s ní do školky,
aby nepřišla pozdě,
a vidět, jak mi mává na rozloučenou,
když vchází dovnitř.
Obyčejné dny.
Taky bys měla…
Říkals, že je v pořádku brečet.
Proč to držíš?
Taky si to nechám pro sebe.
Proč utíkám, když bydlím hned vedle?
Promiň.
Zapomněla jsem, že jsme měli domluvený oběd.
To nevadí.
Můžeme spolu povečeřet.
Asi už stárnu.
Takové chyby jsem dřív nedělala.
Prosím tě, je to roztomilé.
Děkuju.
Seo Hje-suk dělá věci jinak.
Co je to?
Chablis. To je dobré, ne?
Výtečné.
Pokud jde o mne,
slýchávám spíš, že jsem „krásná“ nebo „super“,
ale „roztomilá“ taky ujde.
Na zdraví.
Moc dobré.
Co jsi se mnou chtěl probrat?
No…
Přemýšlela jsi o mé nabídce?
Aha.
O tamtom?
Co je?
Proč jsi přijel?
Chci ti něco říct.
Jak to myslíš, vzít si volno?
Tak jak to říkám. Přehánělas to.
Nic jsem nepřeháněla. Prostě jsem pracovala.
Jistě.
„Žena větru, co přešla Saharu.“
„Africký jazyk ministra zahraničí.“
Ježíši. Přiveď mi ty, co mi dali tuhle přezdívku.
Já jim ukážu.
Ty přezdívky sis vysloužila za to,
že tuhle práci děláš přes 20 let.
Dejme si pauzu.
Co chodit na jídlo, kdy se nám zachce, popíjet čaj?
Vím, že si děláš starosti.
Chci ale zůstat v aktivní službě. Do důchodu mám daleko.
Promluvím s ministrem sama a zeptám se ho, kam mám jet.
Víš…
Nepojedeš nikam.
Prosím?
Totiž…
Už umístění nedostaneš.
Asi teď nejsou k mání vhodné pozice.
Počkám.
Je mi jedno kam pojedu.
- Až se něco uvolní, kdekoli… - Nemá smysl čekat.
Rozumíš mi, viď?
Mám si prostě chodit pro výplatu, když čekám na umístění?
- Neříkej… - Brzy se to dozvíš.
Požádají tě, abys rezignovala.
Tys s tím taky souhlasil?
Organizační rozhodnutí.
Jasně.
Pak ho budu muset přijmout.
Zlobíš se na mě, viď?
Ne.
Tak proč jsi mi nezavolal?
Měl jsem hodně práce.
Lháři. Vyhýbáš se mi.
Chápu. Je to kvůli té rakovině.
Vadí ti na mě koukat.
Nevíš, jestli mě máš utěšit nebo povzbudit.
Asi nevíš, co mi máš říct.
U mě doma je to stejné.
Máma brečí. Táta je z toho špatný.
Dokonce i Dong-džin strachy celý zbledl.
Chodí kolem mě po špičkách. Je to nepříjemné.
To jsem přesně tušila.
Proto jsem to tajila.
Ale nikdo nechápe, jak jsem byla ohleduplná.
To určitě.
Chceš mi tvrdit, žes to tajila pro naše dobro?
Ne, myslela jsi jen na sebe.
Byla to trapná srabárna.
Cože?
Jsi slabá a pokrytecká.
Hele.
Ty…
ubližuješ lidem, kteří tě mají rádi.
Udělalas něco nepředstavitelného.
Mámě, tátovi, mně.
Sobě jakbysmet.
Ty…
v té nejtěžší, nejosamělejší chvíli
jsi opustila sama sebe.
Sok-rju.
V opravdu těžké době
se člověk spoléhá na své nejbližší.
A kdybych to udělala…
Změnilo by se něco?
Když se trápím, všichni by se trápili se mnou.
Když padnu, všichni se skácí se mnou jako domino.
No a co, že padneme taky? Že se všechno sesype?
Můžeme padnout na dno spolu.
Pak se zase zvedneme.
Tohle já neumím.
Jsem už taková, co s tím zmůžu?
Pro mě jsi to udělala!
Když moje máma odjela do Afriky
nebo když jsem musel seknout s plaváním,
přišla jsi za mnou.
Stála jsi při mně.
Hele.
To je…
To je něco jiného.
Proč mi nedáš šanci udělat to samé pro tebe?
Udělalas toho pro mě tolik.
Proč pro tebe nemůžu udělat totéž?
To už stačí.
Nechme toho.
Sok-rju, zase utíkáš?
Zastav!
Říkám stůj!
Měl jsem tehdy udělat to samé.
Měl jsem se
naštvat a křičet jako ty teď.
Měl jsem být upřímnější.
Tehdy…
Měla Sok-rju…
velké bolesti?
Držela se statečně.
Myslela jsem, že je sladká, ale je hořká.
Fajn.
Můžeme to vypít na půl
a jít spát.
Miláčku.
Musím myslet na to, jak jsem Sok-rju ukřivdila.
Když jí byly tři,
Dong-džin v noci plakal.
Vzbudila se a taky spustila.
Vynadala jsem jí.
Že už je velká a proč brečí.
Aby mně netrápila ještě ona.
Byla jsi mladá.
Nevěděla jsi to.
Ale stejně…
Neměla jsem to dělat.
Myslím, že se jí to stalo kvůli mně.
Dong-džinovi jsem chtěla věnovat extra péči
a ji odstrčila na druhou kolej.
Ale…
samotné jí to šlo tak dobře.
To jo.
Dceruška naše…
Nikdy nám nedělala starosti.
Muselo jí to asi dát zabrat, chudince.
Musel to pro ni být stres.
A já se s ní leda tak chlubila.
Nikdy se ode mě nedočkala pořádné podpory.
Měla takový strach, že tu příšernou nemoc
přestála úplně sama.
Je to hlavně moje chyba.
Bylo jasné, že ta restaurace nemá budoucnost. Proč jsem se tak snažil?
Nemohl jsem se soustředit na rodinu.
Nechal jsem všechno na tobě.
Je mi příšerně z toho, jak jsem se k ní chovala. Co budu dělat?
Je mi to líto.
I mně je to líto.
Je mi to líto za tebe.
A za Sok-rju.
Miláčku, co si počneme?
Tolik mě to mrzí.
Mě taky.
Strašně moc…
mě to mrzí.
Co si počneme, miláčku?
Kvůli tomu polibku nemůžu ani pozdravit Jon-du.
To proto, že mi toho běželo hlavou moc.
A tak došlo k menšímu zkratu.
Jdu hasit oheň.
Musím ho uhasit.
Proč se schovává?
Hraje si na schovku?
- O kom to mluvíš? - Mo-um se schovala, když nás uviděla.
Viděla jsem ji.
Jdeme pozdě. Nepoběžíme?
- Jo. - Připravit, pozor, teď!
Natřu ti to!
Sok-rju.
Sok-rju?
Nechala tu telefon. Kam šla?
DŽONGHONOVA FN BE SOK-RJU, PŘIŠLY VÝSLEDKY BIOPSIE
Tehdy…
Měla Sok-rju…
velké bolesti?
Držela se statečně.
Alespoň
jsem si to myslel.
Ale asi rok
po té operaci…
u ní propukla deprese.
Deprese?
Nevěděl jsem to.
Procházela si tím osamoceně.
Dávej pozor!
Ano!
Prosím opatrně.
Můžeš sem jít?
Vysvětlíš nám něco?
Jasně.
Tady.
Není to budova, jakou běžně stavíte.
Myslel jsem, že to bude těžké zapracovat.
Pošlu vám detailní půdorys a další materiály na vysvětlenou.
To by bylo dobré.
Co se týče tamhletoho prostoru…
Moment. Omlouvám se.
Ahoj, teto Mi-suk.
Cože? Sok-rju?
GASTROŠKOLA HJERUNG
KÁVA A PIVO
No fakt.
Hej. Sok-rju!
Čchösungu?
Co tu děláš?
Jak jsi věděl, kde jsem?
Když někam jedeš, máš dát vědět!
Jak jsi mohla zmizet bez telefonu?
To jde…
proti plánu hluboké meditace a sebezpytování.
Děláš si srandu?
Víš, kde všude jsem tě hledal?
A jaký o tebe všichni měli strach?
Jela jsem sem, protože jsem otrávená.
Potřebuju se nadechnout.
Hele.
To já se kvůli tobě dusím.
Jak dlouho jsi to hodlala tajit?
Jak dlouho jsi to chtěla skrývat?
Zase to chceš rozebírat? Nestačilo ti to?
Mluvím o emoční bolesti, ne fyzické.
Měla jsi…
depresi.
Proč jsi mi to neřekla?
Kdes to slyšel?
Viděls Hjon-džuna?
Vážně, co to s tebou je?
Jsi blázen?
Proč se chováš tak hloupě?
Co jsi v tom svém tělíčku všechno uzamkla?
Přestaň. Jdu pryč.
Hej!
Co děláš?
Co to proboha vyvádíš?
Hej!
Počkej! Co děláš?
Hej!
Zešílel jsi?
Co blázníš, ty magore?
Říkala jsi, že jsi otrávená. Tak ses osvěžila.
Hej!
Jo. Jen se vykřič.
Všechno držíš v sobě.
Pusť to ven.
Jsi zahořklá.
Takže…
přestaň všechny problémy řešit sama!
Pusť to tu všechno ven.
Proč na mě řveš?
Proč se na mě pořád vztekáš?
To já jsem byla nemocná.
Já prožívám těžké období.
Proč mi v jednom kuse nadáváš?
Nejsem naštvaný na tebe,
ale na sebe.
Když jsem se to dozvěděl, vzpomínal jsem.
Neslyšel jsem…
tvé volání o pomoc.
Vysílala jsi signály, že máš potíže.
Ale byl jsem hluchý a slepý.
Přestože jsem věděl…
že jsem ti řekl hnusné věci.
Znechutilo mě to, připadal jsem si trapně. Jako odpad.
Proč jsi mi neodepsal na zprávy?
Omlouvám se.
Proč jsi mi nezvedal telefon?
Promiň.
Nemohla jsem to nikomu říct!
Víš, jaký jsem měla strach, sama?
Proč jsi to udělal?
Děsila jsem se, že když to řeknu rodičům, zhroutí se.
Napadaly mě různé věci, když jsem se rozhodovala.
Asi stokrát jsem uvažovala, jestli ti to mám říct, nebo ne.
Nevíš nic!
Nevíš, jak se cítím!
Tumáš.
Po plavání je nejlepší banánové mléko.
Jako když jsme jako děti chodili do lázní.
Ještě jsi mi neodpověděl.
Jak jsi věděl, kde jsem?
Sem už jsi dřív utekla.
I když ne na dlouho.
To jsi nemusel dodávat.
Ale jo, utekla jsem.
A bylo to opodstatněný.
Mami.
Jak to, že má nový mobil jen on?
Jak to, že Dong-džin má nový mobil?
Rozbil se mu starý.
Můj taky, už byl rozbitý dvakrát.
Ale dala jsem si ho opravit!
Slíbila jsem ti ho za nejvyšší skóre v testu,
ale nezískala jsi ho.
Je to největší tupec na škole, ale nový mobil má!
Skvěle fotí.
- To je boží! - Smaž to, nebo tě zabiju.
- V pořádku, Sung-hjo? - Jo.
Myslíš, že jsem mu ho chtěla koupit?
Bez telefonu se mu nedovolám!
Všechny ty věcičky jsou na jedno brdo.
Ber to jako Sung-hjo.
Ten má už roky jeden mobil.
A nikdy si nestěžoval.
- Hodný chlapec. - Poslouchej.
Má starý jen ten telefon.
Všechno ostatní má značkové.
Koukej. Tohle tričko?
- Nech mě. Dej ty ruce pryč. - Přes 100 000 wonů!
Nosí jen trencle cizích značek. Koukej!
Co děláš?
- Přestaň! - Zbláznila ses?
Není to fér, mami.
Jak to, že on má výsuvnej telefon, a já ne?
Podobný věci dovoluješ v jednom kuse!
Není to fér!
Ježíši, co s ní je?
Chci zpátky!
Bylas ve školní uniformě,
odseděla si všechny hodiny a pak jsi utekla.
Počítá se to vůbec?
Absence ti zhorší průměr.
No jo, zapomeň na to.
Moc odvážná jsem nebyla.
Protože jsi moc milá.
Cože?
Byla jsi naštvaná, že to není fér,
ale nechtělas, aby si rodiče dělali starosti.
Tak jsi zvolila kompromis.
Brácha vždycky dělal průšvihy.
Ale největší malér jsem vždycky způsobila já.
Konec.
Ze všeho nejradši bych si teď dala chlazené pivo.
Ale to už nemůžu.
Jsem smutná.
Zavolej si.
Komu?
Mému tátovi.
Prý ti psali z nemocnice.
Už přišly výsledky biopsie.
Jo to. Později. Vyřídím to pak.
Ne. Udělej to, dokud jsem tu.
Pamatuješ, když mi dali do nohy těch sedm šroubů?
Jo. Proč?
Stalo se něco, když jsi tuhle nakopl tu postel?
Cože? Ne.
Ale když máš něco s kolenem, může se to vrátit.
Kdyby náhodou, pojedeš do nemocnice se mnou.
Nemám do toho co mluvit?
Budeš mi muset koupit džus.
Co dál? Taky komiks.
A budu chtít umýt mastné vlasy.
Absurdní.
To mám dělat?
Pro tebe to udělám.
Udělám to, a můžeš protestovat, jak chceš.
Takže…
se neboj, že by se něco mohlo stát.
Zavolej jim, budu stát při tobě.
TÁTA
Dobrý den. Tady Sok-rju.
Ano.
Promiňte, že jsem to tajila.
No…
Prý už jsou výsledky té biopsie.
Ano.
Dobře.
Jo, rozumím.
Dobře, nashle.
Co říkal?
Říkal, že to nic není.
Byla to jen infekce. Jsem zdravá.
- Hej, proč mě objímáš? - Jen…
Kruci, dovol mi tě obejmout.
Proboha.
Bože.
Kde jsi?
Pane profesore, jdete se najíst?
Jo.
V jídelně je dnes bibimbap.
Já si dám steak.
Jak to? Mají steak?
Pane profesore, kam…
Jídelna je tudy.
Pane profesore.
- Ale, ale. - Tajemník ministra s velvyslankyní.
- Nestudovali spolu? - Jo, jsou si blízcí.
Navíc spolu dřív působili v Africe.
Co ty květiny?
Kdo ví? Koluje o nich spousta drbů.
To je známá věc. Říká se, že tajemník se neoženil,
protože velvyslankyně se ještě nerozvedla.
To je šílenost.
Mo-um udělala to samé.
Proč mi teď projevujete přátelství objetím?
Já ne.
Říkal jsem ti, že už nejsme přátelé.
Jsme tu. Když není provoz, je to rychlost.
Kam jedeme? Tady bydlím.
Počkej, kam jedeme? Haló! Kam?
Dřevění mi nohy.
- Mami. - Jo?
Je tohle nutný?
Ze zkušenosti vím,
že párty s překvapením chce trpělivost.
- Vydrž. - Kdy Sok-rju dorazí?
Vystydne jídlo.
- Teto. - Jo?
Nemám k tomu dortu zápalky.
To není možné.
Má někdo zapalovač?
Možná piju, ale fakt nekouřím.
Mám zas začít kouřit?
Jak to, že v kuchyni nemáš zapalovač?
No jo. Jsme v kuchyni.
Něco mám. Moment.
- Posvítím. - Kde to bylo?
- Pomůžu mu. - Je tma jak v pytli.
Moje nohy.
Počkej. Zpomal.
- Proč? - Jo?
Hele.
Funguje to.
- Je odemčeno. - Pomalu.
VÍTEJ - SOK-RJUINA UVÍTACÍ PÁRTY
Kristepane.
- Překvapení! - Překvapení!
Mami, tati? Co to má být?
No víš…
Chtěli jsme ti přichystat večírek na uvítanou.
Ale vždyť už jsem doma dlouho.
To je trapný. Čí to byl nápad?
Jeho.
Směšný.
Co budeš dělat?
Teto, našel jsem Sok-rju.
Jo. Ale napadlo mě…
Co takhle jí uspořádat párty na uvítanou?
Je na to trochu pozdě,
ale když se vrátila domů, nic jsme nepodnikli.
Co blbneš?
No já jen…
Chtěl jsem se s vámi najíst.
Navařil jste hromadu, strejdo.
- Protožes mi řekl. - Tak fajn!
- Pojď. - Sedneme si.
- Posaďte se. - Jo.
Moment!
Šéfkuchaři, prosím uveďte menu.
Co to s vámi je?
Už jsem to dlouho nedělal, jsem nervózní.
Okamžik. Tak jo.
Hlavním chodem dnešního večera je
gungdžung tteokbokki, prvně podávané za dynastie Čoson.
Rýžové koláčky z čerstvě namleté mouky z hnědé bio rýže.
Jsou vařené a redukované ve speciální omáčce šéfkuchaře
pro nejmilovanějšího člověka na světě.
Toto speciální jídlo
věnuji své dceři.
Potlesk!
Díky, tati.
Jediné tteokbokki, které teď můžeš jíst. Jasné?
Dobře.
Nebál ses, že to vystydne? To byl dlouhý proslov.
- Jdeme jíst. - Bože.
Taky bys měla říct pár slov.
- Jo. - Ne.
- Uvítací řeč. - Rychle.
Budu u ní sedět.
Jsme rodina.
Rodina nesdílí pouze šťastné chvíle.
Sdílí i ty obtížné, smutné a bolestné.
Proto…
odteď
už žádné tajnosti.
S tím je konec.
To je teď heslo naší rodiny.
- Naše motto! - Paráda!
I přátelé jsou rodina!
- Rodina! - Přidejte se do ní.
Máme spoustu dětí. Čtyři děti.
Vždycky jsme byli jedna rodina.
To ano.
Jo. Hele.
Co s tím dortem? Nezapálili jsme ho?
Nevadí. Překvapení se nepovedlo. Nech ho.
Ne, pak si dáme dezert.
- Jo, dobře. - Fajn.
Tohle je smažený jam. Jamy jsou dobré na žaludek.
Budu ti je strouhat a smažit na snídani i večeři.
- Všechen si dej. - Ségra.
Žer.
Jak to se starší sestrou mluvíš?
Ty spratku!
- To se neříká. - Projev úctu.
Dělej.
Dej si, Sok-rju.
- Jdeme jíst! - Díky za jídlo!
Děkuju za jídlo.
Jsem nacpaná.
Mně snad praskne žaludek.
- Cože? - Co?
Ne, tak jsem to nemyslela.
Bylo to tak dobré, že jsem se přecpala.
Tak jsem to myslela.
No fakt, jsem v pohodě. Nebojte.
Vyděsila jsi nás.
- Říká, že jí nic není. - Dobře.
Přijď zítra na střechu.
Budu tvůj osobní trenér.
Zbláznil ses? Přece ti nesvěřím svoje tělo.
Taky ti pomůžu.
- Čestná požárnice, Be Sok-rju. - To je melodrama!
- Hrůza. - Zavolejte 112.
Z dispečinku u tebe budu jako první.
To si dám líbit.
Táta mi bude vařit gungdžung tteokbokki.
Nejen to.
Uvařím ti, co budeš chtít, tři jídla denně.
- Jistě. - A co ty?
Postavíš mi dům?
Nedělej si naděje.
- To by bylo. - Sung-hjo.
Za pokus to stálo.
- Teto! - Co ty, mami?
Pojďme zítra do lázní. Vydrbu ti záda.
Dobře.
Chceš jít taky? Jako za starých časů?
Proč, šílíš? Nedělej si srandu.
Můžeme tam jít spolu.
U skříněk se rozdělíme.
- Co sis myslel? - Jo.
Nic jsem si nemyslel. Ježišikriste.
Hele, koktá. Něco si myslel.
- Je vystreslej. - To jo.
Nespolčujte se proti němu pořád!
- Myslel? - Nemyslel!
- Pojď sem! - Jsem nevinen!
Proč jde dovnitř?
Koukej ten dům postavit!
Jdeš pozdě.
Promiň. Ten oběd mi nevyšel.
To nevadí.
Měla jsem to taky hektické, zapomněla jsem.
Broučku.
Musím ti něco říct.
Já tobě taky.
Tak začni. Moje chvíli potrvá.
Pojďme se rozvést.
Co?
Chci se rozvést.
HJON-DŽUN
Haló?
Vzalas to.
To jsem rád.
Nemám důvod ti to nevzít.
Kde jsi?
Na hotelu. Kde jinde?
Chceš mi něco říct?
Jo.
Vracím se do USA.
Myslím…
že tohle je možná naposledy,
kdy ti volám.
Sok-rju.
Já…
Moc jsem tě miloval.
Ale…
Asi jsem tě miloval špatně.
Soustředil jsem se jen na to, jak tě postavit na nohy.
Nenapadlo mě, že padnu s tebou.
Až po tom, co jsem přijel sem…
mi došlo, s kým a kde
jsi ve skutečnosti měla být.
Je mi to líto.
Tehdy
jsem tvou bolest nedokázal pochopit.
Nedokázal jsem tě přijmout…
jaká jsi.
Ne, byla to moje chyba.
Vymlouvala jsem se na nemoc
a využívala tě.
Tolik mě pohltily vlastní emoce,
že jsem nepoznala…
jak opuštěný jsi ty.
Sok-rju,
nelitujme společného času.
Pamatujme si, že tenkrát jsem já byl tvoje všechno,
a ty jsi znamenala všechno pro mě.
To by mělo stačit.
Dobře.
Fajn.
Opatruj se.
Ty taky.
Čau.
Jdeš do práce?
Jdeš na hodinu?
Já se ptala první.
Myslíš, že jdu v tuhle hodinu z práce?
No jo. Nepřeháněj to s tou prací.
Nemá smysl se pro ni obětovat.
Je to moje firma. Postarám se.
To je taky fakt.
Tak se postarej a měj se hezky.
Ty taky.
Proč mě sleduješ?
Nesleduju. Jdu do práce.
Jo, tak jdi jinudy.
Než začnu vařit, chci meditovat v osamocení.
Ty pronásleduješ mě.
Co děláš?
- Hjong-čane. - Ano?
Pojď sem na chvíli.
Proč je ten návrh tak nedotažený?
Už jsi skončil s analýzou okolí?
- Co obchodní čtvrť? - Ještě ne.
Po tom, co připravíme stavební postupy…
To je špatné pořadí.
Máme snad hotovo, když zjistíme směrnice a podle nich to postavíme?
Od začátku musíš mít na paměti naši značku.
Když nás budou zajímat jen rozměry,
proč by k nám klienti chodili?
Omlouvám se. Předělám to.
Pan Čoi dnes asi nemá dobrou náladu.
- Ne… - Na-jun.
Ano?
Co ta revize udržitelnosti vlajkové prodejny Misom?
Ještě ji nemám.
Už jsem to chtěl dávno. Jak to?
Omlouvám se.
- Urychlete to. - Ano.
Dnes má skvělou náladu.
Je štěstím bez sebe.
On rodí ovoce?
A může kvést?
Jistě.
Náš kamarád má letos co dohánět.
A…
Co mám dělat, abych ho mohl poslouchat?
Zaprvé potřebuje hodně slunce,
tak šest až deset hodin denně.
Taky má rád teplo.
Přílišné vlhkosti zabráníte, když ho dáte do průvanu.
Nebudeš už tu sám usychat.
Pověz, jestli máš něco na srdci.
Slibuju…
že ti budu naslouchat.
GRANÁTOVNÍK
Vstávej.
Proč? Co je?
- Musíme jet. - Kam?
- Není čas. Honem, vstaň. - Takhle nemůžu jít.
- Dobrý. - Ty máš oblek.
- Co? - Nemám umyté vlasy!
To nevadí.
- Zbláznil ses? Kam to jdeme? - Není čas.
Hej.
- Pojď. - Co tady děláme?
Proč tu jsme?
Song Hjon-džune.
Čchösungu.
Počkej tu. Nejdřív já.
Neříkej, že ses přišel rozloučit.
A vzals Sok-rju?
Nepsal jsi mi kvůli tomu?
Tady Song Hjon-džun.
Dnes v deset večer letím zpět.
Postarej se o Sok-rju.
Doufal jsem v to.
Ale nevěděl jsem.
Kdes vzal moje číslo?
Pan Jun mi ho dal.
Vážně, Mjong-u?
Přivedu Sok-rju, aby ses s ní rozloučil.
Nemůžu ti dát moc času.
Buď stručný.
A drž si odstup.
Budu na to pamatovat.
A děkuju.
Za to, žes při ní
tehdy stál.
Tak běž.
Hej, Čchösungu.
Možná jsem malicherný, nevyzrálý a netrpělivý,
ale takhle je to podle mě správně.
Jen běž.
Už jsme se rozloučili. Trochu to přepískl, ne?
Jsem za to rád.
Vědět to, oblékla bych si něco hezčího.
Naše poslední setkání, a já vypadám takhle.
Jsi krásná.
Nikdy jsem tě neviděl tak zářit.
Díky.
A děkuju za všechno.
Já ti děkuju víc.
Potřeseme si rukou?
Vím, že se dívá, ale myslím, že to nebude vadit.
Propána.
Ať jsi šťastná.
A zdravá.
Jo, to ti taky přeju.
A ať potkáš někoho úžasného.
Ty už jsi asi potkala.
Vážně ho nemám rád.
Ale je fajn.
Tak já jdu.
Co děláš?
Je tu vedro.
Podržíš mi ho?
Jsem snad věšák?
Prostě ho drž.
Chvilku takhle stůj.
NÁSTUP
LOS ANGELES
Dlouho jsem pod Sung-hjovým sakem plakala.
Potom jsem
se s opuchlýma očima vzpamatovala
a prošla těmi dveřmi s ním.
MEDVĚD V JESKYNI
ÚSTÍ JESKYNĚ
Překlad titulků: Vixo