SZERELEM A SZOMSZÉDBAN
Mi ez?
Biztos Hye-suk holmija került a táskámba.
Mi ez? Az egész angolul van.
Azért hordja magával, hogy felvágjon a nyelvtudásával?
Hihetetlen.
„The…”
Hol is volt Seok-ryu régi szótárgépe?
Miért van itt ennyi gyógyszer?
Ez mind vitamin? Mi ez?
A francba! Ez is mind angolul van.
HYE-SUK
Na, te lány! Emlegetett szamár.
Figyelj, Hye-suk!
Micsoda? Seung-hyo beteg?
Köszi szépen.
Beteg.
De hogy kell rizskását főzni? Még sosem próbáltam.
Jó döntés. Ilyenkor mindig lebetegszik.
- Tényleg? - Igen.
Fura módon mindig nyáron, nem télen.
Egyszer 40 fokos láza is volt.
Geun-sikkel be kellett vinnünk a férjed kórházába.
Ja, majdnem elfelejtettem!
A táskámban hagytál egy angol nyelvű újságot.
Újságot?
Nem én tettem bele.
Biztos elvetted.
Miért venném el? Nem tudom elolvasni.
- Beszéljünk! - Beszéljünk máskor.
Szerintem Seok-ryu bent van.
- Seok-ryu itt van? - Igen.
Meddig akartad eltitkolni?
Seung-hyo!
Ennek semmi értelme!
Hogy küzdhetsz ilyesmivel egyedül úgy, hogy nem szólsz senkinek?
A gyomorrákműtét nagyon komoly dolog. Hogyhogy nem mondtad senkinek?
Ki rákos?
Hallottam odakint.
Gyomorrák?
Kinek van rákja?
Neked?
Tényleg neked?
Seok-ryu, megyünk a kórházba!
- Hye-suk, hívd a férjed! - Jó.
Mondd, hogy most indulunk, jó?
- Persze. - Jól vagyok.
Nem kell bemennem.
Hogyhogy? Miért?
Seung-hyo, hozd a kocsit! Megyünk a kórházba.
Ne, anya! Jól vagyok.
Már megvolt a műtét. Tényleg.
Miről beszélsz? Mikor?
Három éve.
Három éve? De akkor Amerikában voltál!
Kizárt.
És én miért nem tudtam róla?
Igaz ez?
Tényleg?
Ne haragudj, anya! Bocsáss meg!
Seung-hyo, te tudtad?
Megint hazudtok nekem?
Nem. Én is most tudtam meg.
- Anya! - Mi-suk!
Mi-suk, jól vagy?
- Mi-suk! - Anya!
- Hova mész, Mi-suk? - Anya!
- Mi-suk!
Seung-hyo!
Anya! Figyelj már!
Mindent megmagyarázok.
Oké? Anya, légyszi!
- Légyszi, ne! - Szívem!
- Mi van? - Szívem, rákos.
Mit beszélsz?
Hé, mit mondott anyukád?
Gyomorrákja volt.
Megműtötték három éve, de nem szólt.
Ez nevetséges!
Seok-ryu!
Nem igaz, ugye?
Ez… Nem. Kizárt!
Mi a fenét beszélsz?
Figyelj, Seok-ryu! Ez csak szívatás, ugye?
Miért poénkodna egy ilyen komoly dologgal?
Anya!
Ezért nem akartál jönni a fürdőbe?
Anya, ez…
Elhalványul.
Azt mondták, észre se lehet majd venni.
Mik ezek a gyógyszerek?
Miért van ilyen sok?
- Azért, mert beteg vagy? - Nem.
Most nem vagyok beteg.
Akkor miért van ilyen sok?
Csak májvédők, probiotikumok és vitaminok.
Ne hagyj ki semmit, és mondd el az igazat!
Mi történt veled?
Három éve
elmentem szűrésre Amerikában.
És gyomorrákot találtak nálam.
Megműtöttek. Kiderült, hogy kettes stádiumú.
A biztonság kedvéért kaptam kemoterápiát.
De meggyógyultam. Most már teljesen jól vagyok.
Ezért bontottátok fel az eljegyzést? Mert beteg lettél?
- Kinyírom azt a rohadékot! - Nem, nem azért.
Mellettem volt, míg beteg voltam.
Szabadságot vett ki és ápolt.
De…
Nem akartam, hogy tovább kínlódjon.
- Én szakítottam vele. - Szerinted a szüleid viccből vannak?
Hogy…
Hogy hallgathattál el előlünk egy ilyet?
Nem akartam.
Kezelést kaptam Amerikában.
- Csak aggódtatok volna, ha tudjátok. - Na és, ha Amerikában?
Ha a gyerek beteg,
a szülei a Holdra vagy a Marsra is elmennek.
Hogy vagy képes azt mondani, hogy miattunk csináltad?
Anya!
Figyelj!
Te a testem része voltál.
Amíg a méhemben voltál, azt etted, amit én.
Azt a vizet ittad, amit én, míg növekedtél.
Húsz órán át vajúdtam veled, mielőtt megcsászároztak!
És nem szólsz, hogy beteg voltál?
Hogy lehet? Hogyhogy nem tudtam róla?
Ne haragudj, anya!
Apa, ne haragudj!
El kellett volna mondanod.
Szólnod kellett volna, hogy mi történt.
Bármilyen haszontalanok vagyunk a szüleidként…
Akkor is tudnunk kellett volna róla.
Lenéz minket, mintha nem is a szülei lennénk.
Ne mondd ezt!
Csak nem tudtam elmondani! Nem voltam rá képes.
Akkor akartam szólni, mikor már jobban vagyok.
Ez történt.
Rossz döntés volt, anya. Ne haragudj!
Istenem!
Anya!
Seok-ryu!
De biztos, hogy jól vagy?
Nincs semmi probléma, ugye?
Nincs. Egészséges vagyok. Minden rendben.
Ne aggódjatok!
Jól van.
Ez elég.
Igyál egy kis vizet!
Choisseung hozni akart valamit, és…
Beszélj vele később!
Pletykálni fognak, ha meglátnak itt.
Anya!
Te szégyellsz engem?
Igen. Látni sem akarlak!
Egész nap alszol, és csak bolondozol!
Fel sem merül benned,
mennyire kialvatlan lehetek?
Vagy hogy milyen keveset szórakozhattam, hogy most így bolondozom?
Mindenkinek nehéz. Nem vagy különleges.
Tudnád, ha lenne gyereked.
Te hogy bánsz vele, ha beteg lesz?
Megint az ő pártját fogod?
Ennyit számít egy betegség?
Miért az én Seok-ryum?
Miért volt rákos?
Miért kellett ilyen betegnek lennie?
Miért nem inkább én?
Ő mindig hajtott és dolgozott. Nem tett semmi rosszat.
Szegény gyerek!
Istenem!
Istenem…
Szegény kislányom!
Seok-ryu!
Mit csináljak? Szegény kislányom!
Seung-hyo!
Ez mi?
Rizskása.
Nem voltál jó bőrben, kértem Mi-sukot, hogy főzzön.
Nem hiszem el, ami történt!
Máskor is jártál a szobámban?
Igen.
Hagyd itt! Majd később megeszem.
Felmelegítettem. Ha kihűl…
Jól van.
Pihenj!
De tényleg nem tudtad?
Amerikában voltál üzleti úton három éve.
Nem találkoztatok?
A templomnál vagyok, mindjárt ott leszek.
Ez mi?
MO-EUM
- Szia! - Szia, Seung-hyo!
- Hallom, Amerikában vagy. - Kitől?
Mi-suk néni mondta.
Ez szuper.
Meglátogatod Seok-ryut, míg ott vagy?
Annyira elfoglalt, hogy nem érem el.
Szerinted van pocsékolni való időm?
Ne csináld már! Látogasd meg!
Most egy helyen vagytok.
New York hat óra repülővel Kaliforniából.
Értem. Hát akkor az gyakorlatilag egy másik ország.
Akkor mégsem egy hely.
Érted? Jó. Szia!
Akkoriban
rohannom kellett volna Seok-ryuhoz.
Mondani neki, hogy sovány
és fáradtnak tűnik.
Meg kellett volna kérdeznem, jól van-e.
TÁRGYALÓ
Kivetítenéd a hátsó képet?
Kérlek, nézd át ezeket!
Csinálj új tervrajzokat, hogy ne legyen építési hiba.
- Jó. - És…
BAE SEOK-RYU
Elkezdtétek a kerthez a CAD-et?
Igen.
HÉ, AMERIKÁBAN VAGY? MIÉRT NEM HÍVTÁL?
Ha a tervdokumentáció kész, oszd meg a méretkimutatást!
- Nincs gond a határidőkkel, ugye? - Nincs.
Choi Seung-hyo igazi kapitány.
Érted? Mellette nem tévedsz el az élet tengerén!
Ő mutatja nekünk az utat.
Ez mind az ő érdeme. Tudtátok?
- Részeg vagy. - Hé!
Mi van? Ki hív ilyen későn?
SEOK-RYU HOGY VAGY? BIZTOS NEM ÉRSZ RÁ
Senki.
Hé, szereted a tőkehalat!
BOLDOG SZÜLINAPOT, CHOISSEUNG!
KÖSZI
De gyáva voltam,
és nem tudott elérni,
amikor beteg volt.
Nem tudta senki.
Egyes-egyedül volt sokáig.
Mikor bezárkóztam,
Seok-ryu volt az egyetlen,
aki kirángatott a barlangból.
És…
elküldte a sok jelet a sötétben,
de nem vettem észre.
10. RÉSZ MACI A BARLANGBAN
Mit csinálsz?
Hé!
Rizskását főzöl?
Igen.
Tessék.
Hogy jutott eszedbe a hűtőbe tenni?
Ki fog akadni, ha meglát minket ilyen szemmel.
Igaz.
Mit csináltok?
Szívem, a kása!
- Kifut! - Jesszus!
Majdnem pocsékba ment a finom kása!
Kagylósat csinálok.
Nekem?
Nem kell kását ennem.
Könnyen emészthető ételt kell enned. Egyszer majdnem megfulladtál a kásától.
Mert valami volt a torkomban.
A tteokbokkit is megettem, amit főztél.
Igaz.
Miért etted meg? Nem kellett volna.
Finom. Miért ne ettem volna meg?
Apa, jól vagyok. Ne aggódj már!
De azért figyelj oda!
Legközelebb veled megyek az orvoshoz.
Minek? Nem kell.
Jól van, jöhetsz.
Apa, a kása!
Áh, levettem a gázt, mégis kifut!
Jaj, leégett!
Úgy is finom lesz.
Figyelj!
Mit beszélsz?
Seok-ryu rákos?
Én is hallottam, de nem akarom elhinni.
Nem tudom, hogy lehet.
Tedd le! Felhívom Mi-sukot.
Inkább ne!
Hagyd, amíg el nem mondja magától!
Titkold el, hogy tudod.
De hogyan?
Lehet, hogy te képes vagy rá, de én nem!
Inkább odamegyek és megvigasztalom.
Képzeld el, milyen nehéz most neki!
A lánya rákos.
Anya, mit mondtál?
Seok-ryu, te őrült…
- Hogy hallgathattad el ezt? - Így.
Nem mondtam el. Titokban tartottam.
Mi a fene?
Azt hitted, megkíméllek, ha bevallod?
Ne kímélj!
Mit csinálsz? Feladod magad?
Tudom, hogy jogos, ha kiosztasz.
Szóval csak rajta!
Nem.
Ami könnyű, az nem pálya nekem.
Akkor nem lehetsz hős. Ők imádják, ha tálcán kapnak dolgokat.
Így van.
Nem lehetek.
Nem tudtalak megmenteni.
Most meg miért mondod ezt?
A tteokbokki-imádó hirtelen nem ehet fűszeres kaját.
Alkoholmentes sört ittál.
Egy csomó dologból rájöhettem volna.
Rá kellett volna jönnöm. Francba!
Lehet, hogy jó színész vagyok.
Inkább azt kéne csinálnom a főzés helyett?
Anyukád sokat sírt?
Mind a ketten kanállal a szemükön jöttek ki reggel.
Két Ultraman.
Én nem sírok.
Sosem sírok.
Ha nem sírsz és nem szidsz le, mit csinálsz?
Hát…
Én…
Ezt.
A reptéren kellett volna így átölelned.
Igaz.
Sokat szenvedtél, Seok-ryu.
Testileg és lelkileg.
Köszi.
Csak szólok:
deszka vagy.
Semmit sem éreztem.
Mit beszélsz? Hozzám se értél!
Formásabb vagyok, mint hiszed!
Kétlem.
Levetkőzzek?
- Csak tessék! - Nem hiszed?
Úgy értettem, hogy nagyon sovány vagy.
Hívj meg egy jó kajáldába, ha sajnálsz!
- Rosszul keresek. - Nincs munkám.
- Nem veszünk sorsjegyet? - Hányat?
- Mondjuk hetet? - Nem.
Páros számú legyen. Azt könnyebb elosztani.
Oké, vegyünk tízet!
Jó ötlet.
Akkor jó.
JEONGHEON EGYETEMI KÓRHÁZ
Professzor úr, több sérült érkezett egy autóbalesetből!
A kocsi felment a járdára, és egy háznak ütközött.
Hogy vannak a sérültek?
A röntgen szerint egynek medencetörése van.
Egynek kulcscsont-, egynek pedig combnyaktörése.
Lássuk!
Bae Seok-ryu?
Micsoda?
A beteg pár napja járt itt.
Gyomorrákkal műtötték Amerikában.
A különleges neve miatt emlékszem.
Az ügyfél másik kivitelezőt kér?
Miért?
Egy ismerősének adná a munkát.
Az apósa
sógorának
a gimnáziumi osztálytársa
építési vállalkozó.
Az nem vadidegen?
De.
Az ügyfél azt hiszi,
hogy felnyomjuk az anyag- és munkaköltségeket.
Nem bíznak a választásunkban.
Megőrültek?
Akkor a tervezést miért bízták ránk?
Cseréljétek le!
- Tessék? - Micsoda?
Teljesítenünk kell a kérésüket.
Hívjátok ide őket egy megbeszélésre.
Én felhívom Bang urat a Sunjongtól, és bocsánatot kérek.
- Máris. - Jól van.
Mindent megbeszéltünk.
Csak így tovább!
Azta! Ezt sosem szokta megengedni!
Ma biztos nagyon jó kedve van.
Pont hogy nincs.
Valami nem stimmel vele.
Kérdeznem kell valamit.
Ráérsz?
Szóval tudtad.
Gondolkoztam, hogy felhívjalak, vagy ne.
Tudsz a betegségéről, igaz?
Még a fiamnak sem adhatok ki információkat egy betegről.
Azt megmondhatod, hogy jól van-e?
Seung-hyo.
Mindig is szerettem Seok-ryut.
Sokan nem tudják, hogy viselkedjenek velem, de ő igen.
Ezt nagyon értékelem benne. Hálás vagyok érte.
Hozd be a kórházba!
Megnézem, jól van-e.
Tényleg. Megígérem neked.
Oké, apa.
- Mi-suk! - Mi-suk!
Minden rendben?
Nagyon nyúzott vagy.
- Nem aludtál az éjjel, mi? - Mi-suk!
Tudok egy jó gyógynövényt rá.
Megkérdeztem, mi jó a gyomorra.
A káposzta és a brokkoli.
- És a lótuszgyökér. Az szuper. - Elmondtad nekik?
El.
De miért, ha nem kértelek meg rá?
Nem így volt.
Mondta, hogy tegyünk úgy, mintha nem tudnánk.
De aggódunk.
Jó ég! Még ezt is mondtad nekik?
Mi-suk, nem így volt.
Csak meg akartunk vigasztalni.
Ugyan miért?
Ki mondta, hogy az kell?
Senki se kérte!
Na Mi-suk!
Ez a gyász öt szakaszából a második.
A harag.
De érthető és természetes.
Nem vagy semmi!
Most is azzal jössz, hogy milyen okos vagy?
Jó, dühöngj csak! Nyugodtan, rajta!
Töltsd ki rajtunk!
- Mi? - Nyugodtan.
A barátnőid vagyunk.
Barátnőim?
Na és?
A barátnőknek mindent szabad?
Ne szóljatok bele, ha még nem éltetek át ilyet!
Igaz. Nem éltük át.
De tudjuk, milyen. Nekünk is vannak gyerekeink.
Tudjuk, hogy inkább szenvednél Seok-ryu helyett,
és hogy magadat hibáztatod.
Igen, Mi-suk.
Keménynek mutatod magad, de érzékeny vagy.
Tudjuk, milyen érzékeny vagy.
Istenem!
Mit csináljak Seok-ryuval?
Nem is tudtam, hogy beteg.
Milyen anya vagyok?
Nem vagyok alkalmas anyának.
Istenem!
- Na, Mi-suk! - Mi-suk!
Te nem tehetsz róla!
Érted?
Semmi baj.
Sírj csak, te lány! Sírd ki magad!
SE-HWAN: HOL VAGY?
GYOMORRÁK
A TÚLÉLÉSI ESÉLY 78%-RA NŐ
FŐ A KORAI DIAGNÓZIS & MEGELŐZÉS
Bae Seok-ryu.
Pedig mintha vasból lenne.
Hogy betegedhetett meg?
A fenébe!
Jól van? Megütötte magát?
Nem vagyok jól. Majdnem megsérültem!
A konditerembe jár.
Mit keres itt?
Nem dolgoznia kéne?
Felmondtam.
Az a hely túl kispályás volt nekem.
Értem. Szóval kirúgták.
Nem rúgtak ki!
Magamtól jöttem el.
Kirúgták volna, ezért előbb felmondott.
Nem igaz!
Fogadjon el egy tanácsot valakitől, akinek több munkatapasztalata van.
Térden állva könyörögjön, hogy vegyék vissza!
Ugyan miért?
Nem tud semmit! Miért szól bele?
Beleszólok?
Sosem szoktam.
Csak adok egy tanácsot cserébe a múltkori futópados dologért.
Túl gyorsan futottam.
Hé, túl nagyokat lép!
Nem hallom!
Futáshoz 180 bpm az optimális ritmus!
A ritmus pedig…
Szerintem hallja!
Jesszus!
Jung százados!
Lassan!
- Óvatosan ülj le! - Oké.
Jól vagy?
Menjünk be a kórházba! Nem ártana egy röntgen.
Nem, jól vagyok.
Nem hittem, hogy egyszer lerúg egy fekete öves.
Tudnod kéne, hogy hárítsd, ha piros öved van.
Van fájdalomcsillapítód?
- Nincs. - Várj meg itt! Veszek neked.
Nem kell, csak ülj le egy kicsit!
Lehet, hogy van otthon is.
Tényleg nem kell.
Nem vagyok annyira gönye.
Nem szóltam egy szót sem.
Megkérdezhetem, hogy miért sírtál?
Miért kérdezed, hogy megkérdezheted-e, ha már megkérdezted?
Igaz.
Az a helyzet,
hogy itt valamiért szeretik kiönteni a lelküket az emberek.
Már volt itt más is.
Ki? Choi Seung-hyo?
Honnan tudod?
Hát, a biztonsági szolgálat elég pocsék.
Nem csoda.
Igazából
egyik barátomról van szó, nem rólam.
Van egy nagyon jó barátja.
Gyerekkoruk óta a legjobb barátok.
A barátja sokáig külföldön élt.
Értem.
De…
a barátom barátját…
megműtötték
rák miatt három éve.
És a barátom
csak most tudta meg.
A barátodnak most nagyon nehéz lehet.
De…
úgy csinál, mintha nem lenne az.
És belehalok.
Vagyis nem én.
A barátom. És a barátom barátja.
Miért ilyen katyvaszos ez?
Nem rólam van szó. Hanem a barátom barátjáról.
Ne félj!
Majd odafigyelek a biztonsági szolgálatra.
Hát…
Nem hiszem el, hogy Seok-ryu beteg.
A munkámból kifolyólag
sok beteg emberrel találkozom.
És a halál küszöbén levőkkel.
De…
sosem gondoltam volna, hogy Seok-ryu is közéjük tartozhat.
Azt mondtam, nem fogok sírni, de nem tudom abbahagyni.
Itt nyugodtan sírhatsz.
Tessék?
Sírj itt egy kicsit titokban.
Aztán nevess még többet utána!
Felezz el vele egy üdítőt.
Beszélgess, szórakozz, csak legyél vele!
Valakivel lenni, aki csodás módon visszatért,
önmagában is csoda.
Pont olyan, mint nekem Yeon-du.
- Yeon-du? - Igen.
Két éve történt.
Egy interjú után megnéztem a telefonomat.
Több nem fogadott hívásom volt ugyanarról a számról.
Visszahívtam, és azt mondták,
a kórházból keresnek.
Ő az?
A gyerekem.
Van egy kislányom.
Hol van?
KANG YEON-DU DO HYEON-WOO
MŰTŐBEN
Yeon-du…
csodás módon túlélte a balesetet és visszajött.
Dan-ho…
Szóval tudom, mennyire becses minden egyes nap.
Hogy felkelthetem minden reggel,
reggelit adhatok neki,
szaladhatunk az óvodába,
hogy ne késsen el,
és láthatom, hogy integet nekem,
mikor bemegy.
Ilyen hétköznapi dolgok.
Szóval neked is…
Azt mondtad, sírhatok.
Miért tartod vissza?
Én is titokban tartom.
Mi értelme elfutni? Itt lakom a szomszédban.
Ne haragudj!
Elfelejtettem, hogy együtt ebédelünk.
Semmi gond.
Együtt vacsorázhatunk helyette.
Biztos öregszem.
Régebben nem követtem el ilyen hibákat.
Ugyan! Cuki.
Köszönöm.
Seo Hye-suk olyasmiket csinál, ami nem vall rá.
Ez mi?
Chablis. Jó, ugye?
Nagyon.
Ami engem illet,
megszoktam az olyan jelzőket, hogy „szép” és „menő”.
De a „cuki”? Az sem rossz.
Egészségünkre!
Ez tényleg finom.
Miről akartál beszélni velem?
Hát…
Gondolkoztál az ajánlatomon?
Értem.
Ezen?
Hát te?
Mit keresel itt?
Mondanom kell valamit.
Hogy érted, hogy menjek szabadságra?
Ahogy mondom. Túlzásba vitted.
Nem vittem túlzásba. Csak dolgoztam.
Persze.
„Szélvész asszony, aki átkelt a Szaharán.”
„A külügy afrikai szócsöve.”
Jesszus! Szedd össze azokat, akik rám ragasztották ezeket!
Móresre tanítom őket.
De rászolgáltál ezekre a nevekre
a terepen töltött több mint 20 év alatt.
Pihenjünk egy kicsit!
Együnk és teázzunk ráérősen!
Tudom, hogy aggódsz.
De szolgálatban akarok maradni. Még van jó pár évem a nyugdíjig.
Majd én beszélek a miniszterrel, és megkérdezem, hova menjek.
De…
nem mehetsz sehova.
Tessék?
Azért, mert…
nem kapsz megbízást.
Most biztos nincs megfelelő pozíció.
Akkor várok.
Mindegy, melyik ország.
- Ha lesz üresedés, bárhol… - Felesleges várni.
Érted, mire célzok, ugye?
Azt mondod, vegyem fel a fizetésem, míg munka nélkül várok?
- Ne mondd, hogy… - Nemsokára szólnak.
Megkérnek, hogy önként mondj fel.
Te is beleegyeztél?
Szervezeti döntés volt.
Persze.
Akkor el kell fogadnom.
Dühös vagy rám, ugye?
Nem.
Akkor miért nem hívtál fel?
Sok dolgom volt.
Hazudsz. Kerülsz engem.
Tudom. A rák miatt.
Zavar, hogy rám kell nézned.
Nem tudod, hogy vigasztalj, vagy bátoríts.
Biztos nem tudod, hogy mit mondj.
Ugyanez van otthon is.
Anya folyton sír. Apa nehezen viseli.
Még Dong-jin is elsápadt a félelemtől.
Lábujjhegyen járkálnak körülöttem. Nagyon zavar.
Tudtam, hogy ez lesz.
Ezért nem mondtam el nekik.
De senki sem érti, milyen tapintatos voltam.
Persze.
Seok-ryu, azt mondod, csak miattunk hallgattad el?
Nem, csak magaddal törődtél.
Gyáva vagy és szánalmas.
Tessék?
Gyenge vagy és álszent.
Hé!
Nagyon…
megbántottad azokat, akik szeretnek.
Megtetted az elképzelhetetlent.
Anyukáddal, apukáddal és velem.
És magaddal is.
Te…
a legmagányosabb és legnehezebb pillanatban
magadra hagytad magad.
Seok-ryu.
Mikor nagyon nehéz az élet,
a hozzánk közel állókra támaszkodunk.
És ha rájuk támaszkodom?
Mi változott volna?
Ha fáj, velem együtt szenvednétek.
Ha elesem, dőlnétek velem, mint a dominók.
És ha elesünk? És ha összedől minden?
Megzuhanhatunk együtt.
Aztán talpra is állhatunk.
Nem tudom, hogy kell.
Ilyen vagyok, mit csináljak?
De te értem megtetted!
Mikor anya elment Afrikába,
mikor a lábam miatt abba kellett hagynom az úszást,
te nem hagytál magamra.
Velem maradtál.
Figyelj!
Az…
Az más.
De miért nem hagyod?
Annyi mindent tettél értem.
Miért nem hagyod, hogy viszonozzam?
Elég.
Hagyjuk abba!
Seok-ryu! Megint elfutsz?
Állj meg!
Hallod? Állj meg!
Ugyanezt kellett volna tenned akkor.
És mint most te,
mérgesen kiabálnom kellett volna.
Őszintébben.
Akkor
Seok-ryunak…
nagy fájdalmai voltak?
Hősiesen viselte.
Azt hittem, az ital édes lesz, de keserű.
Az jó.
Ezt elfelezzük,
aztán megyünk aludni.
Szívem!
Eszembe jut, mi mindent vétettem Seok-ryu ellen.
Mikor hároméves volt,
Dong-jin sokszor sírt éjjel.
Ő is felébredt és elkezdett sírni.
És leszidtam.
„Te nagy vagy már, miért bőgsz?
Miért nehezíted meg még jobban?”
Fiatal voltál.
Nem tudtad.
De akkor is…
Nem kellett volna.
Szerintem miatt lett beteg.
Az volt a kifogásom, hogy Dong-jin beteg,
őt túlságosan elhanyagoltam.
De…
olyan szépen felnőtt magától.
Ez igaz.
A lányunk…
sosem okozott nekünk gondot.
Szegény a lelkét is kitette, hogy jó gyerek legyen.
Óriási stressz lehetett.
De mindenkinek csak dicsekedtem vele.
Sosem támogattam, ahogy kellett volna.
Annyira aggódott, hogy egy ilyen szörnyűséget végigcsinált
teljesen egyedül.
Főleg az én hibám.
Jaj, az az étterem eleve kudarcra volt ítélve! Miért erőltettem?
Nem tudtam a családomra koncentrálni.
Átpasszoltam rád.
Szörnyen érzem magam amiatt, ahogy viselkedtem vele. Mit csináljak?
Annyira sajnálom!
Én kérek bocsánatot.
Bocsánatot kérek tőled.
És Seok-ryutól is.
Szívem, mit csináljunk?
Bocsáss meg!
Ne haragudj!
Annyira…
sajnálom!
Szívem, most mit csináljunk?
A lepcses szám miatt nem is köszönhetek Yeon-dunak.
Ez az egész azért volt, mert sok minden kavargott a fejemben.
És rövidzárlatot kapott tőle.
Oltsuk el a tüzet!
Nekem kell eloltanom.
Miért bújt el?
Bújócskázik?
- Mit beszélsz? - Mo-eum elbújt, mikor meglátott minket.
Láttam.
Elkésünk. Yeon-du, futunk?
- Igen. - Vigyázz, kész, rajt!
Én érek oda előbb!
Hahó, Seok-ryu!
Seok-ryu!
Itt hagyta a mobilját. Hova ment?
JEONGHEON EGYETEMI KÓRHÁZ BAE S., MEGVAN A BIOPSZIA EREDMÉNYE
Akkor
Seok-ryunak…
nagy fájdalmai voltak?
Hősiesen viselte.
Legalábbis
ezt gondoltam.
A műtét után
úgy egy évvel…
depressziós lett.
Depressziós?
Nem is tudtam.
Kezdett összeomlani egymagában.
Vigyázzanak!
Igenis!
Óvatosan, kérem!
Choi úr, ide tudna jönni?
Megmagyarázná ezt?
Hogyne.
Ezt.
Ez nem egy szokásos szerkezet.
Gondoltam, hogy nehéz lesz kivitelezni.
Átküldök egy részletes alaprajzot és további kiegészítő információt.
Hálásak lennénk érte.
Ami ezt a részt illeti, ha megnézik…
Egy pillanat! Elnézést!
Üdv, Mi-suk néni!
Micsoda? Seok-ryu?
HJELUNG FŐZŐISKOLA
KÁVÉ ÉS SÖR
Komolyan?
Hahó, Seok-ryu!
Choisseung?
Hogy kerülsz ide?
Tudtad, hogy itt vagyok?
Szólhatnál valakinek, ha elmész valahova!
Hogy léphetsz le a mobilod nélkül?
Hát, az…
zavarja a mély meditációt és önreflexiót…
Hülyéskedsz?
Tudod, mióta kereslek?
Tudod, mennyire aggódik mindenki?
Azért jöttem ide, mert kiborultam, oké?
És levegőhöz kellett jutnom.
Figyelj!
Én vagyok az, aki nem kap levegőt miattad!
Meddig akartad titokban tartani?
Meddig akartad elhallgatni?
Már megint itt tartunk? Nem unod még?
Az érzelmi fájdalmat, nem a fizikait.
Mert…
depressziós voltál.
Miért nem mondtad el?
Ezt meg ki mondta?
Beszéltél Hyeon-junnal?
Komolyan, mi bajod?
Normális vagy?
Miért vagy ilyen hülye?
Mi mindent fojtottál el az apró testedbe?
Fejezd be! Elmegyek.
Hé!
Mit csinálsz?
Mit művelsz?
Hé!
Ne már! Mi a fenét csinálsz?
Hallod? Mit csinálsz?
Magadnál vagy?
Mit csinálsz, te elmeroggyant?
Azt mondtad, ki vagy akadva. Ez felfrissít, nem?
Na!
Ez az! Kiabálj csak!
Mindent magadba fojtottál.
Add ki magadból!
A keserűség gyülemlett fel benned.
Úgyhogy…
ne legyél olyan hülye, hogy egyedül akard cipelni!
Ne tartsd vissza!
Miért üvöltözöl velem?
Miért vagy folyton mérges rám?
Én voltam beteg.
Ez nekem a legnehezebb.
Miért szidsz folyton?
Nem rád voltam mérges.
Hanem magamra.
Mikor megtudtam, elgondolkoztam.
Nem hallottam meg…
hogy kopogtattál.
Pedig jelezted, hogy baj van.
De süket és vak voltam.
Bár tudtam, hogy…
Keményen beszóltam neked.
Kicsinyes és frusztrált voltam. Egy nullának éreztem magam.
Miért nem írtál vissza?
Ne haragudj!
Miért nem vetted fel a telefont?
Bocsáss meg!
Nem tudtam elmondani senkinek!
Tudod, mennyire féltem egyedül?
Miért csináltad?
Annyira féltem, hogy a szüleim sokkot kapnak, ha elmondom!
Sok minden kavargott a fejemben, mikor eldöntöttem.
Tépelődtem, vagy százszor átgondoltam, hogy elmondjam-e neked, vagy ne!
Fogalmad sincs semmiről!
Nem tudod, milyen érzés!
Tessék.
Nincs jobb a banános tejnél úszás után.
Finom. Mint kis korunkban a fürdőben.
Figyelj! Még nem válaszoltál.
Honnan tudtad, hol vagyok?
Régen mindig idemenekültél.
De csak rövid ideig.
Ezt nem kellett volna mondani.
Igaz, hogy elmenekültem.
Megvolt rá az okom.
Anya!
Miért csak ő kap új mobilt?
Hogyhogy csak Dong-jin kap új telót?
Jaj, mit csináljak? Az övé elromlott.
Az enyém is. Kétszer is.
De megjavíttattam!
Kaptál volna a legtöbb pontért a próbavizsgán.
De nem sikerült.
Ő a leghülyébb gyerek a suliban, neki mégis vettél!
Ez szuper képeket csinál.
- Királyság! - Töröld ki, vagy kinyírlak!
- Jesszusom! Seung-hyo, jól vagy? - Jól.
Szerinted akartam újat venni neki?
Telefon nélkül nem érem el!
És minden kütyü egyforma.
Nézd meg Seung-hyót!
Évek óta ugyanaz a mobilja van.
De ő sose panaszkodik.
- Milyen rendes fiú! - Anya!
Csak a telefonja régi.
Minden más cucca méregdrága.
Nézd meg ezt! Ez a póló!
- Ne már! - Több, mint 100 ezer von!
És csak külföldi gatyát hord. Nézd!
Mit csinálsz?
- Na! Ne már! - Megőrültél?
Ez nem igazság, anya!
Miért csak ő kap puccos telót, én meg nem?
Mindig ezt csinálod!
Nem igazság!
Jesszus, mi baja?
Vissza akarok menni!
Felvetted az egyenruhát,
bementél az összes órára, aztán elszöktél.
Ez számít egyáltalán?
A hiányzás lerontaná a jegyeidet.
Jó, hagyjuk!
Nem voltam valami bátor.
Mert túl rendes vagy.
Micsoda?
Dühöngtél és kitolásnak érezted,
de nem akartad, hogy a szüleid aggódjanak.
Kompromisszumos megoldás volt.
A tesóm mindig csinált valamit.
De én okoztam a legnagyobb fejfájást.
Megittam.
Most mit nem adnék egy jó hideg sörért!
De már nem ihatok.
Szomorú.
Hívd fel!
Kit?
Apát.
Azt mondták, üzent a kórházból.
Megvan a biopszia eredménye.
Ja az? Majd. Később felhívom.
Nem később. Hívd fel most.
Emlékszel? Hét fémcsavart tettek a lábamba.
Aha. Miért?
És lett valami bajod, mikor belerúgtál az ágyba akkor?
Hogy? Nem.
De ha egyszer kimegy a térded, utána sérülékenyebb.
Ha így lesz, akkor velem jössz a kórházba.
Nekem nincs beleszólásom?
Venned kell nekem gyümilevet.
És még? Hoznod kell képregényeket.
Meg kell mosnod a zsíros hajamat.
Viccelsz?
Mondtam, hogy jó?
Én megtenném érted.
Így lesz, mindegy, mit mondasz.
Szóval…
ne aggódj emiatt.
Hívd fel őket, itt maradok veled.
APA
Jó napot! Seok-ryu vagyok.
Igen.
Bocsánat, hogy nem mondtam el.
Tehát…
megvan a biopszia eredménye.
Igen.
Jó.
Jó, értem.
Jó, viszhall!
Mit mondott?
Hogy semmiség.
Csak egy fertőzés. Minden oké.
- Hé, most mi a fenéért ölelsz meg? - Csak…
Hadd öleljelek meg, basszus!
Istenem!
Jaj!
Hol vagy most?
Professzor úr, enni megy?
Igen.
Ma van bibimbap a büfében.
Én steaket eszem.
Micsoda? Az is van?
Professzor úr, hol…
A büfé erre van!
Professzor úr!
- Ez meg mi? - Az államtitkár és a nagykövet.
- Együtt jártak egyetemre, nem? - De. Nagyon jóban vannak.
Afrikában is együtt voltak kiküldetésen.
Miért ad neki virágot?
Ki tudja? Rengeteg pletyka kering róluk.
Mindenki tudja. Azt mondják, az államtitkár azért nem nősült még meg,
mert a nagykövet még férjnél van.
Őrület!
Mo-eum ugyanezt csinálta!
Hirtelen rátok jött a baráti ölelgetés?
Rám nem.
Mondtam, hogy már nem vagyunk barátok.
Megjöttünk. Seperc alatt, ha nincs forgalom.
Hova mész? Azt a mi házunk.
Várj, hova megyünk? Hahó! Hova megyünk?
Elzsibbad a lábam.
- Anya! - Igen?
Minek ennyi minden?
Tapasztalatból tudom,
hogy a meglepetés bulihoz türelem kell.
- Türelem! - Mikor jön Seok-ryu?
Ki fog hűlni az étel.
Mi-suk néni!
Nem adtak gyufát a tortához.
Nem lehet.
Van valakinél öngyújtó?
Inni iszom, de nem bagózom.
Vagy szokjak vissza?
Hogyhogy nincs öngyújtó a konyhában?
Hát igen. Ez egy konyha.
Van gázgyújtóm. Várj!
- De világít! - Hol is van?
- Segíts megkeresni! - De nem látok.
A lábam!
Várj, lassíts!
- Miért? - Jó?
Na!
Működik.
- Nincs bezárva. - Lassíts!
SEOK-RYU, GRATULÁLUNK HAZATÉRÉSED ALKALMÁBÓL!
Jesszusom!
- Meglepetés! - Meglepetés!
Anya, apa? Mi van itt?
Hát…
Hazatérési bulit akartunk rendezni neked.
De nem most jöttem vissza.
Ez annyira nyálas. Kinek az ötlete volt?
Az övé.
Tök röhej.
Mit csináljunk?
Mi-suk néni, megtaláltam Seok-ryut.
Igen. És az jutott eszembe,
hogy csináljunk egy hazatérési bulit este.
Tudom, elég későn szólok,
de nem volt semmi köszöntés, mikor hazajött.
Mit csinálsz?
Hát, csak…
Gondoltam, ehetnénk egyet együtt.
Jó sokat főzött, Geun-sik bácsi.
- Te mondtad. - Akkor jó!
- Gyere be! - Üljünk le!
- Ülj le! - Igen, üljünk le!
Jó ég!
Főszakács úr, kérem, ismertesse a mai menüt!
Mi bajotok?
Már elég rég csináltam. Kicsit izgulok.
Egy pillanat! Oké.
A ma esti fő fogás
gungjung tteokbokki, ami a Csoszon-dinasztia idejéből származik.
A rizsnudli frissen őrölt bio barna rizslisztből készült,
a szósz pedig a séf saját receptje szerint
annak, akit a világon a legjobban szeretek…
A lányomnak ajánlom
ezt a különleges fogást!
Tapsot kérek!
Köszi, apa!
Ez az egyetlen fajta tteokbokki, amit most ehetsz.
Jól van.
Aggódtál, hogy kihűl, erre egy óráig beszélsz!
- Együnk! - Jesszus!
Maga is mondjon egy pár szót!
- Igen! - Na! Nem!
- Köszöntőt, hogy hazajött. - Gyorsan!
Ülve mondom.
Egy család vagyunk.
A család nem csak a jó időkben család.
Hanem együtt van a nehéz, szomorú és fájdalmas időszakokban is.
Szóval…
mostantól
nem hallgatunk el semmit.
Semmit.
Most már ez a családi mottónk.
- A mottónk! - Jól hangzik!
A barát is családtag!
- Család! - Üdv a családban!
Jó sok gyerekünk lett! Négy!
Mindig is egy család voltunk.
Így van.
Igen! Várjunk!
De mi lesz a tortával? Nem gyújtattuk meg.
Nem baj. Nem sikerült a meglepetés. Hagyd!
Majd ez lesz a desszert.
- Oké. - Jól van.
Ez sült jamgyökér. Az jót tesz a gyomornak.
Lereszelem és megsütöm neked reggelire és vacsorára.
- Mindet meg kell enned. - Hé!
Egyél!
Hogy mersz így beszélni a nővéreddel?
Hékás!
- Nem „Hé” a neve! - Több tiszteletet!
Lássuk!
Seok-ryu, egyél!
- Együnk! - Köszönjük a vacsorát!
Köszönöm!
De jóllaktam!
Szétreped a gyomrom.
- Micsoda? - Micsoda?
Jaj, nem úgy értettem!
Csak olyan finom volt. Teleettem magam.
Így értettem.
Tényleg jól vagyok. Ne aggódjatok!
A frászt hozod ránk.
- Azt mondja, jól van. - Oké.
Gyere fel a tetőre holnap.
Én leszek a személyi edződ.
Megkattantál? Miért bíznám rád a testem?
Én is segítek.
- Tiszteletbeli mentős Bae Seok-ryu. - De nyálas!
- Pfuj! - Hívd a segélyhívót!
Mindenkinél gyorsabban kiérek a központból.
Tetszik ez a különleges bánásmód.
Apa gungjung tteokbokkit főz nekem.
És ez még nem minden.
Bármit főzök, amit szeretnél, napi háromszor.
- Persze. - Na és te?
Építesz egy házat?
Abban azért ne reménykedj!
- Ez jól hangzik. - Seung-hyo!
Egy próbát megért.
- Mi-suk néni! - És te, anya?
Ledörgölöm a hátadat. Menjünk el a fürdőbe holnap!
Oké, menjünk!
Te is jössz? Mint régen?
Miért mennék veled? Bolond vagy? Ne röhögtess!
Úgy gondoltam, hogy együtt mennénk oda.
De az öltözőnél elválunk.
- Mit gondoltál? - Ja.
Nem gondoltam semmit. Jesszusom!
Nézd, hogy habog! Gondolt valamit!
- Elpirult. - Tényleg!
Hé, ne fogjatok össze Seok-ryu ellen!
- Tényleg? - Dehogy!
- Gyere ide! - Ártatlan vagyok!
Miért megy be?
Ajánlom, hogy építsd meg a házat!
Későn jössz.
Ne haragudj! Nem tudtam elmenni ebédelni.
Semmi baj.
Nekem is sok dolgom volt, elfelejtettem.
Szívem!
El kell mondanom valamit.
Nekem is.
Kezdd te! Az enyém elég hosszú.
Váljunk el!
Micsoda?
El akarok válni.
HYEON-JUN
Halló!
Felvetted.
Örülök.
Miért ne venném fel?
Hol vagy?
Hol lennék? A szállodában.
Mondani akartál valamit?
Igen.
Visszamegyek Amerikába.
Azt hiszem…
ez az utolsó alkalom,
hogy felhívlak.
Seok-ryu.
Én…
nagyon szerettelek.
De…
azt hiszem, rosszul szerettelek.
Mindenáron újra talpra akartalak állítani.
Az nem jutott eszembe, hogy odaessek melléd.
Csak mikor már itt voltam Koreában…
akkor jöttem rá, kikre van igazából szükséged…
és hol a helyed.
Bocsáss meg!
Akkor
nem tudtam átérezni a fájdalmadat.
Nem tudtalak elfogadni…
olyannak, amilyen vagy.
Nem, az én hibám volt.
A betegségemre hivatkozva
kihasználtalak.
Belesüppedtem a saját érzéseimbe,
és nem ismertem fel,
milyen magányos voltál.
Seok-ryu,
ne bánjuk meg a közös életünket.
Inkább arra emlékezzünk, hogy én a mindened voltam,
és te a mindenem voltál akkor.
Ez elég.
Jó.
Oké.
Vigyázz magadra!
Te is.
Szia!
Dolgozni mész?
Te meg főzőiskolába?
Én kérdeztem előbb.
Miért, azt hitted, hazajövök ilyenkor?
Igaz. Ne dolgozz túl sokáig!
Nincs értelme a munkának szentelni magad.
Az én cégem. Nekem kell fenntartanom.
Ez is igaz.
Oké, tartsd fenn, és szép napot!
Neked is.
Hé, miért követsz?
Nem követlek. Dolgozni megyek.
Tudom. De menj másfelé!
Főzés előtt meditálnom kell egy kicsit egyedül.
Hé, te követsz engem!
Mit csinálsz?
- Hyeong-chan! - Igen?
Gyere csak ide!
Miért ilyen vékony ez az ajánlat?
Felmérted a környező területet?
- És az az üzleti negyedet? - Még nem.
Ha megvannak az építési engedélyek…
Rossz sorrendben csináltad.
Ha átnézzük az előírásokat, és akkorára építjük meg, kész?
Elejétől fogva a megbízó brandje az elsődleges szempont.
Ha csak a beépítettséget nézzük,
miért jönnének hozzánk az ügyfelek?
Elnézést. Újracsináltatom.
Szerintem Choi úrnak ma nincs jó kedve.
- Ne… - Na-yun!
Igen?
Átnézted a Misom áruház környezeti fenntarthatóságát?
Még nem.
Már elég régen mondtam. Még mindig nincs meg?
Elnézést!
- Haladjunk! - Értem.
Ma nagyon jó kedve van.
Szuper boldog.
Nőne rajta gyümölcs?
Virágozni is tud?
Persze.
A barátunknak sok dolga lesz idén.
Akkor…
mit csináljak, hogy halljam, amit mond?
Először is, sok napfény kell neki,
úgy napi hat-tíz órán át.
És szereti a meleget.
Ha szellős helyre teszi, nem lesz párás neki a levegő.
Nehogy elhervadj egyedül megint!
Szólj, ha mondani akarsz valamit!
Ígérem…
figyelni fogok rád.
GRÁNÁTALMAFA
Kelj már fel!
Miért? Mi van?
- El kell mennünk valahova. - Hova?
- Nem érünk rá. Igyekezz! Gyere! - Így nem mehetek!
- De. - Te öltönyben vagy.
- Mi? - Nem mostam hajat!
Nem is kell.
- Megőrültél? Hova megyünk? - Nincs idő.
Na!
- Gyere! - Miért jöttünk ide?
Miért jöttünk ide?
Song Hyeon-jun!
Choisseung!
Várj meg itt! Én vagyok az első.
Ne mondd, hogy el akarsz búcsúzni!
Seok-ryuval?
Nem ezért üzentél?
Itt Song Hyeon-jun.
A gépem ma este 22 órakor indul.
Vigyázz Seok-ryura!
Reménykedtem benne.
De nem gondoltam.
Honnan tudtad meg a számomat?
Elkértem Yoon úrtól és megadta.
Myeong-u? Tényleg?
Idehozom Seok-ryut. Elköszönhetsz tőle.
De nincs sok időtök.
Legyen rövid és egyszerű.
És tisztes távolságból.
Jó, észben tartom.
És köszönöm.
Hogy…
mellette maradtál.
Menj csak!
Szia, Choisseung!
Pitiánerebb, éretlenebb és türelmetlenebb vagyok, mint gondolod.
De szerintem így helyes.
Menj csak!
Már elköszöntünk egymástól. Kicsit túlspilázta, nem?
De hálás vagyok érte.
Felöltöztem volna normálisabban, ha tudom, hogy ide jövünk.
Utoljára látsz, és szörnyen nézek ki.
Gyönyörű vagy.
Sosem ragyogtál még ennyire.
Köszi.
És nagyon köszönök mindent.
Inkább én köszönöm.
Kezet fogunk utoljára?
Tudom, hogy figyelnek, de az csak nem gond.
Ne már!
Légy boldog!
És ne legyél beteg többet!
Én is ezt kívánom neked.
Remélem, találsz egy rendes társat.
Látom, te már találtál.
Nekem nem szimpatikus.
De áldásom rátok.
Na megyek.
Mit csinálsz?
Nagyon meleg van itt.
Tartanád, légyszi?
Mi vagyok én, fogas?
Csak tartsd, jó?
Maradj így egy kicsit!
BESZÁLLÁS
LOS ANGELES
Sokáig zokogtam aznap, míg Seung-hyo tapintatosan várt.
Egy idő után
kisírt szemmel előbújtam,
és kimentem vele az ajtón.
MACI A BARLANGBAN
A BARLANG BEJÁRATA
A feliratot fordította: Kwaysser Erika