DRAGOSTEA DE ALĂTURI
Ce-i asta?
Lucrurile lui Hye-Suk au ajuns la mine.
Ce-i asta? E în engleză.
O poartă cu ea ca să ne arate că o poate citi?
Ce copilă e!
„The…”
Unde e dicționarul electronic vechi al lui Seok-ryu?
De ce are atât de multe medicamente?
Sunt vitamine toate? Ce sunt astea?
La naiba! Și astea sunt în engleză.
HYE-SUK
Uite, că vorbeam de lup.
Bună, Hye-suk!
Ce? Seung-hyo e bolnav?
Mulțumesc mult.
E bolnav.
Dar cum să îi fac terci? N-am făcut niciodată.
Ai luat o decizie bună. Mereu se îmbolnăvește în perioada asta.
- Serios? - Da.
Ciudat, mereu vara, nu iarna.
Odată, a făcut febră de 40 de grade.
Eu și Geun-sik l-am cărat până la spitalul soțului tău.
Apropo, era să uit.
Ai lăsat o revistă în engleză în geanta mea.
O revistă?
N-am lăsat-o eu.
Cred că ai luat-o tu.
De ce s-o iau eu? N-am ce să fac cu ea.
- Trebuie să vorbim. - Vorbim mai târziu.
Cred că Seok-ryu e înăuntru.
- Seok-ryu e aici? - Da.
Cât aveai de gând să mai ascunzi asta?
Seung-hyo.
Nu are sens.
Cum ai putut să treci prin așa ceva fără să spui nimănui?
Operația de cancer la stomac e grea. Cum de nu ai spus nimănui?
Cine are cancer?
Am auzit totul de afară.
Cancer la stomac?
Cine are cancer?
Tu?
Chiar ai?
Seok-ryu, să mergem la spital.
- Hye-suk, sună-ți soțul! - Da.
Spune-i că venim acum, bine?
- Bine. - Mamă, sunt bine.
Nu trebuie să merg.
Cum adică? De ce nu?
Seung-hyo, adu mașina! Trebuie să mergem la spital acum.
Nu, mamă. Sunt bine.
M-am operat deja. Sunt bine.
Ce tot spui? Când?
Acum trei ani.
Trei ani? Dar erai în SUA atunci.
Nu se poate!
Cum de nu am știut?
E adevărat?
Serios?
Îmi pare rău, mamă.
Seung-hyo, ai știut?
Iar m-ați mințit amândoi?
Nu, n-am știut. Tocmai am aflat.
- Mamă! - Mi-suk!
Mi-suk, ești bine?
- Mi-suk. - Mamă!
- Unde te duci, Mi-suk? - Mamă!
- Mi-suk!
Seung-hyo.
Mamă! Ascultă-mă!
Pot să-ți explic tot.
Bine? Mamă, te rog!
- Te rog, nu. - Dragul meu…
- Ce e? - Dragule, are cancer.
Ce tot spui?
Ce-a zis mama ta?
A avut cancer la stomac.
S-a operat acum trei ani și nu ne-a spus.
E ridicol!
Seok-ryu.
Nu e adevărat, nu?
Nu e adevărat, așa-i?
E… Nu se poate!
Ce tot spui?
Seok-ryu. E o farsă, nu?
De ce glumești cu ceva atât de serios?
Mamă!
De-asta n-ai vrut să mergem la piscină?
Mamă, asta…
O să dispară.
Au spus că abia o să se vadă mai încolo.
Ce-i cu toate pastilele?
De ce ai atâtea?
- Pentru că ți-e rău? - Nu, mamă.
Nu mi-e rău deloc acum.
De ce ai atâtea, atunci?
Sunt suplimente pentru ficat, probiotice și vitamine.
Spune-mi totul, nu lăsa nimic deoparte!
Ce ți s-a întâmplat?
Acum trei ani
am fost la un control în SUA.
Au zis că am cancer la stomac.
M-am operat și s-a dovedit a fi stadiul 2.
Am făcut chimioterapie preventiv.
Dar m-am vindecat. Sunt bine acum.
De asta ați anulat logodna? Pentru că ai fost bolnavă?
- Îl omor pe nenorocit! - Nu, n-a fost asta.
Mi-a fost alături cât am fost bolnavă.
Și-a luat concediu și m-a îngrijit.
Și…
N-am vrut să-l mai fac să sufere.
- Așa că am anulat nunta. - Crezi că părinții sunt o glumă?
Cum…
Cum ne-ai putut ascunde așa ceva?
N-am vrut.
Urma să fac tratament în SUA.
- V-ați fi îngrijorat dacă știați. - Cui îi pasă că era în SUA?
Cu un copil bolnav,
un părinte ar face orice pentru el.
Cum poți fi așa de arogantă să spui c-ai făcut-o pentru noi?
Mamă…
Ascultă!
Ai fost cândva o parte din mine.
Când erai în pântecele meu, mâncai ce mâncam eu.
Și beai apa pe care o beam eu.
Am trecut prin 20 de ore de travaliu înainte de cezariana de urgență.
Cum ai putut să nu-mi spui că ești bolnavă?
Cum? Cum să nu știu?
Îmi pare rău, mamă.
Tată, îmi pare rău.
Trebuia să ne fi spus.
Trebuia să ne fi spus ce se întâmpla.
Oricât de inutili am fi noi ca părinți…
Tot trebuia să știm.
Crede că e mai bună decât noi, nu ne consideră părinții ei.
Nu spune asta!
N-am putut să vă spun. N-am suportat.
Voiam să vă spun după ce mă făceam bine.
Asta s-a întâmplat.
Am greșit, mamă. Îmi pare rău.
Vai!
Mamă!
Seok-ryu.
Chiar ești bine acum?
Nu sunt probleme, nu?
Da, sunt sănătoasă acum. Sunt bine.
Nu trebuie să-ți faci griji.
Bine.
Așa să fie, atunci.
Așa să fie.
Mamă, bea niște apă!
Choisseung urma să-mi aducă ceva…
Vorbiți mai târziu!
Vorbește lumea dacă te vede aici.
Mamă.
Ți-e rușine cu mine?
Exact. Nici nu vreau să te văd.
Dormi toată ziua și te prostești.
Nu te-ai gândit niciodată
cât de mult somn mi-a lipsit?
Sau cât de puțin m-am distrat toți anii ăștia, de mă prostesc așa?
Tuturor le e greu. Nu ești specială.
O să vezi cum e când ai copii.
Dacă te poți purta așa cu unul bolnav.
Iar îi iei apărarea?
E așa de grav să fii bolnav?
De ce Seok-ryu a mea?
De ce a trebuit să facă cancer?
De ce a trebuit să se îmbolnăvească așa?
Eu trebuia să fiu aceea.
Ea n-a făcut decât să muncească. N-a greșit cu nimic.
Biata de ea!
Dumnezeule!
Vai de mine…
Nu… Biata mea copilă.
Seok-ryu.
Ce mă fac? Biata mea copilă.
Seung-hyo.
Ce e asta?
Terci.
Nu te simțeai bine și am rugat-o pe Mi-suk să-ți facă.
Nu-mi vine să cred ce s-a întâmplat.
Ai intrat în camera mea înainte?
Da.
Lasă-l aici! Mănânc mai târziu.
L-am încălzit. Se răcește…
Bine.
Odihnește-te!
Chiar nu ai știut?
Ai fost în delegație în SUA acum trei ani.
Nu v-ați întâlnit?
Sunt lângă biserică, aproape am ajuns.
Ce-i asta?
MO-EUM
- Bună! - Salut, Seung-hyo!
- Am auzit că ești în SUA. - De unde știi?
Mi-a spus dna Mi-suk.
E super.
Poți să te duci la Seok-ryu cât ești acolo?
E foarte ocupată, nu dau de ea.
Crezi că am timp de pierdut?
Nu fi rău! Du-te să o vezi!
Sunteți în aceeași lume acum.
E un zbor de șase ore din New York până în California.
Am înțeles. Practic, e în altă țară.
Înseamnă că sunt lumi diferite.
Ai înțeles? Bine. Pa!
Atunci
trebuia să fug la Seok-ryu.
Trebuia să-i spun că slăbise
și că părea obosită.
Trebuia s-o întreb dacă era bine.
SALĂ DE CONFERINȚE
Puteți afișa ecranul din spate?
Uitați-vă la documente!
Creați schițe noi pentru a evita erorile de construcție.
- Bine. - Și…
BAE SEOK-RYU
Ați început peisagistica?
Da.
BUNĂ, EȘTI ÎN SUA? DE CE NU M-AI SUNAT?
Trimiteți devizul când e finalizată proiectarea.
- Nu sunt probleme cu programul, nu? - Nu.
Choi Seung-hyo e un căpitan adevărat.
Știți? Pe marea vieții, n-o să ne rătăcim cu el!
Ne arată calea tuturor.
Totul i se datorează. Știați?
- Ești beat. - Hei!
Ce-i asta? Cine sună atât de târziu?
SEOK-RYU CE FACI? CRED CĂ EȘTI OCUPAT
Nu e nimic.
Hei, îți place peștele uscat.
LA MULȚI ANI, CHOISSEUNG
MERSI
Dar am fost un laș
și, când eu nu îi răspundeam,
ea era bolnavă.
Fără ca alții să știe
și stând singură mult timp.
Când m-am accidentat,
Seok-ryu a fost singura
care m-a târât afară din peștera mea.
Dar…
a trimis toate acele semnale,
și le-am ratat.
EPISODUL 10 URSUL DIN PEȘTERĂ
Ce faci?
Bună!
Faci terci?
Da.
Ia astea!
De ce ai pus astea în congelator?
O să se supere dacă vede că avem ochii umflați.
Așa e.
Ce faceți?
Dragule, terciul.
- Dă în foc. - Doamne!
Era să stric tot terciul ăsta bun.
Fac terci cu abalone.
Din cauza mea?
Nu trebuie să mănânc terci.
Trebuie să mănânci chestii ușoare. Era să te îneci cu orez cu abalone.
Aveam ceva în gât.
Am mâncat până și tteokbokki data trecută.
Ai dreptate.
De ce l-ai mâncat? Trebuia să îl refuzi.
E bun. De ce să nu-l mănânc?
Tată, sunt bine. Nu-ți face griji!
Totuși, ai grijă!
Ia-mă cu tine când mergi la doctor data viitoare.
De ce? Nu trebuie să vii.
Bine, poți veni.
Tată, terciul.
Vai! Am dat la foc mic, dar tot dă pe dinafară.
Măi să fie, s-a lipit de fund.
Dar tot e bună.
Hei!
Cum adică?
Seok-ryu are cancer?
Am auzit cu urechile mele, dar tot nu-mi vine să cred.
Nu știu cum s-a întâmplat.
Închide! O s-o sun pe Mi-suk.
N-o suna!
Las-o până ne spune ea.
Poartă-te ca și cum n-ai ști.
Cum să fac asta?
Poate tu poți, dar eu nu pot!
Prefer să mă duc să-i ofer alinare.
Închipuie-ți cât de greu trebuie să-i fie!
Fiica ei are cancer.
Mamă, ce ai spus?
Seok-ryu, nebuno…
- Cum ai putut să ascunzi asta? - Da.
Nu ți-am spus. Am ținut secret.
Ce naiba?
Credeai că nu te cert dacă recunoști?
Ceartă-mă!
Ce faci? Te predai?
Știu că merit să fiu certată.
Așa că ceartă-mă cât poftești.
Nu.
Dacă mi-o servești pe tavă, nu.
Nu ești aptă să fii eroină. Lor le place să fie ajutați.
Ai dreptate.
Nu sunt aptă.
Nu te-am putut salva.
De ce spui asta acum?
O pasionată de tteokbokki brusc nu poate mânca iute.
Bei bere fără alcool.
Dacă mă gândesc, au fost multe indicii.
Trebuia să-mi fi dat seama. La naiba!
Poate mă pricep să joc teatru.
Să studiez actoria în loc de gătit?
Mama ta a plâns mult?
Părinții mei aveau linguri pe ochi azi-dimineață.
Parcă erau Ultraman.
Eu n-o să plâng.
Nu plâng niciodată.
Dacă nu plângi și nu mă cerți, ce-o să faci?
Păi…
o să…
fac asta.
Trebuia să mă fi îmbrățișat așa la aeroport.
Așa e.
Ai suferit mult, Seok-ryu.
Și fizic, și psihic.
Mersi.
Ca să știi,
ești plată.
Nu simt nimic.
Ce tot zici? Nici măcar nu ne atingem.
Am forme, nu cum crezi tu!
Mă îndoiesc.
Vrei să mă dezbrac?
- Haide! - Pe bune.
Vreau să spun că ești prea slabă.
Cumpără-mi ceva bun, dacă ți-e milă de mine.
- Câștig puțin. - Eu sunt șomeră.
- Să jucăm la loto? - Câte bilete?
- Șapte, ce zici? - Nu.
Să fie un număr par. Mai ușor de împărțit.
Bine, cumpărăm zece!
Sună bine.
Bine, atunci.
SPITALUL UNIVERSITAR JEONGHEON
Dle profesor, au venit pacienți de la un accident auto.
Mașina a urcat pe trotuar și a intrat într-o clădire.
Ce fac pacienții?
O fractură de pelvis la un pacient.
Altul, de claviculă, iar celălalt, de șold.
Să văd.
Bae Seok-ryu?
Ce?
Pacienta aceasta e de acum câteva zile.
A fost operată de cancer de stomac în SUA.
Mi-o amintesc după numele deosebit.
Clientul a solicitat un nou constructor?
De ce?
Vrea să lucreze o cunoștință.
Cumnatul
colegului de clasă
al socrului
are o firmă de construcții.
Nu înseamnă că e străin?
Ba da.
Dar, în mijlocul construcției,
clientul crede că ne batem joc de materiale și costuri.
Au zis că n-au încredere în noi.
Au înnebunit?
Cum au avut încredere cu proiectul?
Faceți schimbarea!
- Ce? - Ce?
Să îndeplinim solicitarea clientului.
Contactați-i și programați o întâlnire!
Îl sun pe dl Bang de la firma de construcții Sungjon să-mi cer scuze.
- Da, dle. - Bine.
Să încheiem ședința.
Ați făcut o treabă bună.
Uau! În mod normal, n-ar fi permis asta.
Cred că e în toane tare bune azi.
Ba din contră.
Are ceva.
Trebuie să te întreb ceva.
Ești liber?
Deci știai.
Mă întrebam dacă să te sun sau nu.
Știai de boala ei, nu?
Chiar dacă ești fiul meu, nu pot dezvălui informații despre pacient.
Poți să-mi spui doar dacă e bine?
Seung-hyo,
mi-a plăcut mereu Seok-ryu.
Multă lume se poartă ciudat cu mine, dar ea n-a fost niciodată așa.
Îmi place asta la ea. Îi sunt recunoscător.
Adu-o pe Seok-ryu la spital!
O să mă asigur că e bine.
Îți promit.
Bine, tată.
- Mi-suk! - Mi-suk.
Ești bine?
Pari obosită azi.
- N-ai dormit deloc, nu? - Mi-suk.
Cunosc o clinică naturistă.
I-am întrebat ce e bun pentru stomac.
Varză și broccoli.
- Și rădăcină de lotus. Foarte bună. - Le-ai spus?
Da.
De ce faci ceva ce nu te-am rugat?
Nu am făcut asta.
Ne-a spus să ne prefacem că nu știm.
Ne facem griji.
Doamne! Le-ai spus să se prefacă?
Mi-suk, nu e așa cum spui.
Vrem doar să te alinăm.
De ce?
Cine a zis că vreau asta?
Nimeni nu v-a rugat asta!
Na Mi-suk,
ești într-una dintre fazele durerii.
Acum treci prin furie.
Dar e de așteptat și natural.
Ce tupeu ai și tu!
Vrei să te lauzi cu cât de deșteaptă ești acum?
Bine. Înfurie-te! Fii furioasă cât vrei!
Descarcă-te pe noi!
- Ce? - Poți face asta.
Suntem prietenele tale.
Prietene?
Și ce?
Prietenele au voie să depășească măsura?
Nu vorbiți cu mine dacă n-ați trecut prin asta!
Ai dreptate. N-am trecut prin asta.
Dar știm. Pentru că și noi suntem părinți.
Știm că preferi să suferi în locul lui Seok-ryu
și știm cât de mult te învinovățești.
Da, Mi-suk.
Pari dură pe dinafară, dar știm cât ești de sensibilă.
Știm cât ești de delicată.
Vai de mine!
Ce mă fac cu Seok-ryu?
Nici măcar n-am știut că era bolnavă.
Eu nu sunt mamă.
Nu sunt bună de mamă.
Doamne!
- Hei, Mi-suk… - Mi-suk!
Nu te învinovăți!
Bine?
E în regulă.
Plângi, copilă! Plângi!
SE-HWAN: UNDE EȘTI?
CANCER DE STOMAC
RATA DE SUPRAVIEȚUIRE: 78%
DETECTAREA TIMPURIE ȘI PREVENȚIA
Bae Seok-ryu.
Pare puternică să mănânce și pietre.
Cum de s-a îmbolnăvit?
La naiba!
Ești bine? Te-ai rănit?
Nu, nu sunt bine. Era să mă rănesc.
Tu vii la sală la noi.
Ce faci aici?
N-ar trebui să fii la muncă?
Mi-am dat demisia.
Era prea mică sala pentru cineva ca mine.
Am înțeles. Deci te-au concediat.
Ba nu!
Am plecat singur.
Era să fii concediat și ai plecat primul.
Ba nu!
Acceptă sfatul cuiva care are mai multă experiență de muncă.
Du-te în genunchi să-ți ceri slujba înapoi!
De ce?
Nu știi nimic. De ce te bagi?
Mă bag?
Eu nu fac asta niciodată.
Îți dau doar sfaturi după ce ai făcut la bandă.
Alergam prea repede pe atunci.
Hei, faci pașii prea mari!
Nu te aud.
Ritmul optim pentru alergat e 180 bpm.
Deci ritmul înseamnă…
Cred că m-ai auzit.
Doamne!
Dră Jung.
Dră Jung?
Dră Jung!
Încet.
- Ai grijă când te așezi. - Bine.
Ești bine?
Să mergem la spital. Cred că ai nevoie de radiografie.
Sunt bine.
Cine credea că o simt puterea centurii negre?
Trebuia să știi s-o eviți dacă ai avea centura roșie.
Ai plasturi de durere?
- Nu. - Așteaptă aici! Mă duc să cumpăr.
Sunt bine, așază-te puțin!
Poate am câțiva acasă.
Sunt bine, serios.
Nu sunt atât de slab.
N-am spus nimic.
Pot să te întreb de ce plângeai?
De ce întrebi dacă poți să întrebi ceva ce-ai întrebat deja?
Ai dreptate.
Chestia e
că ăsta e un loc foarte îndrăgit pentru ascultarea problemelor.
A mai venit cineva aici.
Cine? Choi Seung-hyo?
De unde știi?
Păi… securitatea de aici e cam varză.
Nu e de mirare.
Știi,
e vorba de o prietenă de-a mea, nu de mine.
Prietena asta are o prietenă apropiată.
Sunt cele mai bune prietene de când erau mici.
Acea prietenă a locuit în străinătate.
Înțeleg.
Dar…
prietena prietenei mele…
s-a operat…
de cancer acum trei ani.
Și prietena mea
tocmai a aflat.
Cred că prietenei tale îi e tare greu.
Dar…
se preface că nu suferă.
Dar asta mă omoară.
Adică… nu eu.
Prietena mea. Și prietena prietenei mele.
De ce e atât de încurcat?
Nu e vorba de mine. E prietena prietenei mele.
Nicio grijă.
O să mă asigur că securitatea e mai ridicată.
Păi…
Nu-mi vine să cred că Seok-ryu e bolnavă.
În munca mea
văd mulți oameni bolnavi.
Și oameni pe cale să moară.
Dar…
Nu mi-am imaginat niciodată că Seok-ryu ar putea fi unul dintre ei.
Am zis că n-o să plâng, dar nu mă pot abține.
Poți plânge aici.
Poftim?
Plângi aici puțin, în secret.
Apoi zâmbește și mai mult!
Bea ceva cu ea!
Vorbiți, distrați-vă, stați împreună!
Să fii cu cineva care a revenit miraculos
e un miracol în sine.
Asta înseamnă și Yeon-du pentru mine.
- Yeon-du? - Da.
Acum doi ani
m-am uitat la telefon după un interviu.
Aveam mai multe apeluri ratate de la același număr.
Am sunat și mi-au spus
că erau de la spital.
Ea este?
Copilul meu.
Am un copil.
Unde e?
KANG YEON-DU DO HYEON-WOO
ÎN OPERAȚIE
Yeon-du…
a supraviețuit miraculos și s-a întors la mine.
Dan-ho…
Așa că știu cât de prețioasă e fiecare dimineață obișnuită.
Să o trezesc,
să îi fac micul-dejun,
să fugim la grădiniță împreună
ca să nu întârzie
și să o privesc cum îmi face cu mâna
când intră.
Zile obișnuite.
Așa că și tu ar trebui…
Ai spus că pot plânge.
Tu de ce te abții?
O să păstrez și eu secretul.
Ce rost are să fug? Locuiesc alături.
Îmi cer scuze.
Am uitat că trebuia să luăm prânzul împreună.
Nu-i nimic.
Putem să luăm cina împreună.
Cred că îmbătrânesc.
N-am mai făcut niciodată așa o greșeală.
Ce e? E drăguț.
Mulțumesc.
Seo Hye-suk face lucruri care nu îi stau în fire.
Ce e ăsta?
Vin Chablis. Bun, nu?
E foarte bun.
Cât despre mine,
sunt obișnuită cu adjective ca „frumoasă” sau „cool”.
Dar „drăguț”? Nu e așa de rău.
Noroc!
E chiar bun.
Despre ce voiai să vorbim?
Păi…
Te-ai gândit la oferta mea?
Înțeleg.
Asta?
Ce e asta?
De ce ai venit aici?
Să-ți spun ceva.
Cum adică să îmi iau concediu?
Așa cum ai auzit. Ai exagerat în ultimul timp.
N-am exagerat. Am muncit.
Așa e.
„Femeia vântului care a trecut deșertul Sahara.”
„Limba africană de la Externe.”
Of. Adu-mi-i pe toți cei care mi-au dat poreclele.
O să le-arăt eu.
Te-ai ridicat la înălțimea lor
muncind în domeniu de peste 20 de ani.
Să luăm o pauză.
Să mâncăm și să bem ceai liniștiți.
Știu că îți faci griji.
Dar vreau să rămân în câmpul muncii. Mai am mult până la pensie.
O să vorbesc eu cu ministrul, să-l întreb unde să plec.
Tu…
nu poți pleca.
Poftim?
Pentru că…
n-o să fii repartizată.
Cred că nu sunt funcții potrivite acum.
Aștept, atunci.
Nu contează ce țară e.
- Când apare un loc, oriunde… - N-are rost să aștepți.
Înțelegi ce vreau să spun, nu?
Îmi spui să-mi iau salariul cât timp aștept fără job?
- Nu-mi spune… - O să auzi în curând.
Ți se va cere să-ți depui demisia.
Și tu ai fost de acord?
E o decizie a organizației.
Desigur.
Va trebui să accept, atunci.
Ești supărat pe mine, nu?
Nu.
De ce nu m-ai sunat, atunci?
Am fost ocupat.
Mincinosule! Mă eviți.
Știu. Din cauza cancerului meu.
Nu poți să te uiți la mine.
Nu știi dacă trebuie să mă alini sau să mă încurajezi.
Probabil nu știi ce să spui.
La fel e și acasă.
Mama plânge. Tatei îi e greu.
Chiar și Dong-jin e palid de frică.
Sunt foarte atenți pe lângă mine. E foarte inconfortabil.
Știam că așa o să se întâmple.
De asta am păstrat secretul.
Dar nimeni nu înțelege cât de grijulie am fost.
Da, vezi să nu!
Seok-ryu, vrei să spui că ai păstrat secretul de dragul nostru?
Ba nu, te-ai gândit doar la tine.
Ești o lașă și ești jalnică.
Poftim?
Ești slabă și ipocrită.
Hei!
Tu…
îi rănești pe cei care te iubesc.
E de neconceput ce ai făcut.
Mamei tale, tatălui tău, mie.
Și ție.
Tu…
în cel mai singuratic și mai dificil moment,
te-ai lăsat singură.
Seok-ryu.
Când îți e foarte greu,
te sprijini pe cei apropiați.
Și dacă m-aș fi sprijinit?
S-ar fi schimbat ceva?
Dacă sufăr eu, suferiți cu toții.
Dacă eu cad, cădeți și voi cu mine.
Cui îi pasă dacă o să cădem și dacă se prăbușesc toate?
Putem cădea împreună.
Apoi ne ridicăm împreună.
Nu știu să fac asta.
Asta sunt eu, ce pot să fac?
Tu ai făcut asta pentru mine!
Când mama a plecat în Africa
și a trebuit să renunț la înot după accident,
ai venit la mine.
Ai stat cu mine.
Hei!
Asta e…
Asta e altceva.
Dar de ce nu mă lași să fac la fel?
Tu ai făcut asta pentru mine.
De ce nu mă lași să fac la fel pentru tine?
Ajunge.
Să ne oprim.
Seok-ryu. Iar fugi?
Oprește-te!
Am spus să te oprești!
Trebuia să fi făcut și eu la fel atunci.
Ca tine,
trebuia să țip și să mă înfurii.
Trebuia să fiu mai sincer.
Pe atunci,
Seok-ryu…
avea dureri mari?
A îndurat cu curaj.
Credeam că alcoolul e dulce, dar e amar.
E bine.
Putem să bem sticla
și să mergem la culcare.
Dragul meu.
Mă tot gândesc la greșelile pe făcute cu Seok-ryu.
Când Seok-ryu avea trei ani,
Dong-jin plângea toată noaptea.
Ea s-a trezit și a început să plângă.
Am certat-o.
I-am zis: „Tu ești mare. De ce plângi?
De ce îmi faci și tu probleme?”
Erai tânără.
Nu știai.
Totuși…
Nu trebuia să fac asta.
Cred că din cauza mea i s-a întâmplat.
Scuza mea era că-l îngrijeam pe Dong-jin,
și am înlăturat-o prea mult.
Dar…
ea a crescut frumos singură.
Da, așa e.
Fiica noastră…
nu ne-a făcut nicio problemă.
Săraca, cred că s-a străduit mult.
Cred că a fost stresată.
Dar n-am făcut decât să mă laud cu ea.
N-am sprijinit-o când a avut nevoie.
Era atât de îngrijorată, încât a îndurat o asemenea grozăvie
singură.
E numai vina mea.
Restaurantul ăla era oricum terminat. De ce m-am încăpățânat?
N-am acordat atenție familiei.
Am lăsat totul pe seama ta.
Mă simt groaznic pentru ce i-am făcut. Ce mă fac?
Îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău.
Față de tine.
Și față de Seok-ryu.
Dragul meu, ce ne facem?
Îmi pare foarte rău.
Îmi pare rău.
Îmi pare…
Îmi pare rău.
Dragul meu, ce ne facem?
Nu pot nici s-o salut pe Yeon-du din cauza buzelor mele neastâmpărate.
Toate astea s-au întâmplat pentru că aveam multe pe cap.
A fost un mic scurtcircuit.
Să stingem focul.
Trebuie să-l sting.
De ce s-a ascuns?
E de-a v-ați ascunselea?
- Ce tot zici? - Mo-eum s-a ascuns după ce ne-a văzut.
Am văzut-o.
Întârziem. Yeon-du, vrei să fugim?
- Da. - Fii gata, start!
Te întrec!
Hei, Seok-ryu.
Seok-ryu?
Și-a lăsat telefonul. Unde s-a dus?
SPITALUL UNIVERSITAR JEONGHEON REZULTATE BIOPSIE BAE SEOK-RYU
Pe atunci,
Seok-ryu…
avea dureri mari?
A îndurat cu curaj.
Cel puțin…
așa am crezut.
După operație,
după un an…
a intrat în depresie.
Depresie?
Nu am știut.
Se prăbușea singură.
Aveți grijă!
Da, dle!
Aveți grijă, vă rog.
Dle Choi, puteți veni aici?
Poți explica asta?
Desigur.
Aici.
Asta nu e o structură obișnuită.
Credeam că va fi greu de implementat.
O să vă trimit o schiță detaliată și alte materiale ca să vă explice.
Vă mulțumim.
Despre zona aceea, dacă priviți aici…
O clipă. Scuze.
Dnă Mi-suk.
Ce? Seok-ryu?
ȘCOALA DE BUCĂTARI
CAFEA ȘI BERE
Pe bune?
Hei, Seok-ryu!
Choisseung?
Ce faci?
De unde știai că-s aici?
Dacă pleci undeva, spune-le și altora!
De ce ai plecat fără să iei telefonul?
Păi…
nu mă lasă să meditez și să reflectez…
Glumești?
Știi de când te caut?
Știi cât de îngrijorați sunt toți?
Am venit aici pentru că sunt frustrată, bine?
Și eu am nevoie să respir.
Hei!
Din cauza ta, eu sunt cel care se sufocă aici.
Cât voiai să păstrezi secretul?
Cât îl mai ascundeai?
Iar vrei să vorbim de asta? Nu te-ai săturat deja?
Durerea ta psihică, nu cea fizică.
Tu…
ai avut depresie.
De ce nu mi-ai spus?
De unde știi?
Ți-a zis Hyeon-jun?
Serios, ce ai?
Ești nebună?
De ce ești așa bătută în cap?
Câte mai aduni în corpul ăla mărunt al tău?
Încetează! Plec.
Hei!
Ce faci?
Ce naiba faci?
Hei!
Stai! Ce faci?
Hei, ce faci?
Ai înnebunit?
Ce faci, nebunule?
Ai zis că ești frustrată. Nu te-ai răcorit?
Hei!
Da. Așa ar trebui să țipi.
Ții totul în tine.
Dă-i drumul!
Înăuntru ai amărăciune.
Așa că…
nu încerca să cari toată povara asta singură!
Descarcă-te aici!
De ce țipi la mine?
De ce te tot superi pe mine?
Eu sunt cea bolnavă.
Eu sunt cea căreia îi e greu.
De ce mă tot cerți?
Nu sunt supărat pe tine.
Sunt supărat pe mine.
După ce am aflat, mi-am amintit.
Nu te-am auzit…
bătându-mi la ușă.
Mi-ai trimis semnale că ți-era greu.
Dar nu am văzut și nu am auzit.
Deși știam că…
ți-am spus lucrurile acelea dure.
M-am simțit jalnic și frustrat. Ca un gunoi.
De ce nu ai răspuns la mesaje?
Îmi pare rău.
De ce nu ai răspuns la telefon?
Îmi pare rău.
N-am putut să spun nimănui!
Știi cât de frică mi-a fost singură?
De ce ai făcut asta?
Credeam că ai mei o să leșine de la șoc dacă le spun!
Am avut tot felul de gânduri când am luat decizia asta.
M-am gândit de o sută de ori dacă să-ți spun sau nu.
Nu știi nimic!
Nu știi ce simt!
Poftim!
Laptele cu banane e bun după ce înoți.
E bun. Îl beam la piscină când eram mici.
Nu mi-ai răspuns încă.
De unde știai că sunt aici?
Aici ai fugit înainte.
Dar s-a aflat repede.
Nu era nevoie să spui asta.
Așa e, am fugit.
Aveam și de ce.
Mamă.
Cum de el are telefon nou?
Cum de Dong-jin are telefon nou?
N-am avut ce să fac. Al lui era stricat.
Și al meu e stricat. S-a stricat de două ori.
Dar l-am reparat!
Am zis că-ți iau unul dacă iei cea mai mare notă.
Dar nu ai luat.
El e cel mai prost din școală, dar tot i-ai luat!
Ăsta face poze bune.
- Sunt foarte tari! - Șterge-le, că te omor.
- Vai! Seung-hyo, ești bine? - Da.
Crezi că am vrut să-i iau telefon?
Nu dau de el fără telefon!
Toate dispozitivele sunt la fel.
Fii și tu ca Seung-hyo.
El are același telefon de câțiva ani.
Dar nu s-a plâns deloc.
- Ce băiat bun! - Mamă.
Doar telefonul lui e vechi.
În rest are numai lucruri scumpe.
Uite. Tricoul?
- Dă-mi drumul! Lasă-mă! - Peste 100.000 de woni!
Și are numai lenjerie de marcă! Uite!
Ce faci?
- Încetează! - Ești nebună?
E nedrept, mamă.
Cum de el primește telefon, și eu nu?
Mereu faci asta!
Nu e drept!
Ce-a pățit?
Vreau să mă întorc!
Ți-ai pus uniforma,
te-ai dus la toate orele, apoi ai fugit.
Contează?
Absențele îmi scădeau notele.
Bine, las-o baltă!
N-am avut curaj.
Ești prea bună.
Ce?
Erai furioasă și credeai că e nedrept,
dar n-ai vrut să îți îngrijorezi părinții.
Ăsta a fost compromisul tău.
Fratele meu mereu făcea probleme.
Dar eu am făcut cel mai mare dezastru.
Am terminat.
Nu-mi doresc decât o bere acum.
Dar nu mai am voie.
Mă întristează.
Sună!
Pe cine?
Pe tata.
Ai primit un mesaj de la spital.
Rezultatul de la biopsie.
De-asta? Mai târziu. Pot să sun mai târziu.
Nu mai târziu. Sună acum, cât sunt aici.
Mai ții minte când mi-au pus șapte șuruburi în picior?
Da. De ce?
S-a întâmplat ceva când te-ai lovit de pat în ziua aceea?
Ce? Nu.
Dar când te accidentezi la genunchi, te poți răni din nou.
Dacă o să se întâmple, o să te iau cu mine la spital.
N-am de ales?
O să te pun să-mi cumperi suc.
Și mai ce? O să te pun să-mi aduci cărți cu benzi desenate.
Și o să te pun să mă speli pe cap.
Ce ridicol!
Cine zice să te spăl?
Eu te-aș spăla.
Asta o să fac, orice ai spune.
Așa că…
nu-ți face griji că o să se întâmple ceva.
Sună, și eu stau lângă tine.
TATA
Bună ziua, dle! Sunt Seok-ryu.
Da.
Îmi pare rău că nu v-am spus.
Și…
Am auzit că a ieșit rezultatul de la biopsie.
Da.
Bine.
Bine, înțeleg.
La revedere!
Ce a spus?
A spus că nu e nimic.
A fost doar o infecție. Nu am nimic.
- Hei, de ce mă iei în brațe? - Doar…
Lasă-mă naibii să te îmbrățișez!
Doamne!
Vai!
Unde ești acum?
Dle profesor, vreți să mâncați?
Da.
E bibimbap la cantină azi.
Eu o să mănânc friptură.
Ce? E friptură?
Dle profesor, unde…
Cantina e pe aici.
Dle profesor?
- Ce-i asta? - Viceministrul și ambasadoarea.
- N-au absolvit împreună? - Da, sunt foarte apropiați.
Au mers împreună în Africa în trecut.
Și ce-i cu florile?
Cine știe? Circulă multe zvonuri despre ei.
Se știe. Se spune că viceministrul nu s-a căsătorit încă,
pentru că dna ambasadoare e încă măritată.
Ce nebunie!
Și Mo-eum a făcut la fel.
De ce vă exprimați prietenia cu îmbrățișări acum?
Eu? Nu.
Ți-am spus că nu mai suntem prieteni.
Am ajuns. E mult mai rapid fără trafic.
Unde mergem? Am trecut pe lângă casă.
Stai așa, unde mergem? Unde?
Îmi amorțesc picioarele.
- Mamă. - Da?
Trebuie să facem asta?
Îți spun din experiență
că o petrecere surpriză se face cu răbdare.
- Rezistă! - Când vine Seok-ryu?
Se răcește mâncarea.
- Mătușă. - Da?
Nu avem chibrituri la tort.
Nu se poate.
Are cineva o brichetă?
Eu mai beau, dar nu fumez.
Să mă apuc iar de fumat?
Cum să n-ai o brichetă în bucătărie?
Păi, da. E o bucătărie.
Am una. Stați așa.
- Îți fac lumină. - Unde e?
- Ajută-l! - E întuneric. Nu văd.
Picioarele mele!
Stai! Mai încet.
- De ce? - Bine?
Hei!
Merge!
- E descuiat. - Mai încet.
FELICITĂRI BUN-VENIT ACASĂ, SEOK-RYU
Vai!
- Surpriză! - Surpriză!
Mamă, tată? Ce se întâmplă?
Păi…
Voiam să dăm o petrecere să-ți urăm bun-venit acasă.
Dar am venit de ceva timp.
Ce siropos! A cui a fost ideea?
A lui.
Ce ridicol!
Ce să-i faci?
Dnă Mi-suk, am găsit-o pe Seok-ryu.
Da. Dar m-am gândit la ceva.
Ce-ar fi să dăm o petrecere de bun-venit diseară?
Știu că e cam târziu,
dar n-am făcut nimic pentru ea când s-a întors.
Ce faci?
Păi, eu…
Voiam să mâncăm împreună.
Ați gătit mult, dle Geun-sik.
- Așa mi-ai zis. - Bine, gata!
- Intră. - Să ne așezăm.
- Stați jos! - Da, să ne așezăm.
Vai!
Chef, prezintă-ne mâncarea din seara asta.
Ce-ați pățit toți?
A trecut ceva vreme. Am emoții.
Stați puțin. Bine.
Felul principal din seara aceasta este
gungjung tteokbokki, servit inițial în timpul dinastiei Joseon.
Are turte din orez brun organic, proaspăt măcinat.
Au fost fierte și reduse în sosul special făcut de chef
pentru cea pe care o iubesc cel mai mult pe lume…
Pentru fiica mea,
acest fel de mâncare special.
Aplauze!
Mersi, tată.
E singurul tip de tteokbokki pe care-l poți mânca acum. Da?
Bine.
Se răcește mâncarea. Ce discurs lung!
- Să mâncăm. - Vai!
Ar trebui să spui și tu ceva.
- Da. - Hei! Nu!
- Un discurs de bun-venit. - Mai repede!
O să stau jos.
Suntem o familie.
O familie nu trăiește doar vremuri bune.
O familie împărtășește și dificultățile, tristețea și durerea.
Așa că…
de acum înainte,
nu mai păstra secrete!
Gata.
Ăsta e mottoul familiei acum.
- Mottoul nostru! - Sună bine!
Și prietenii sunt rude!
- Familie! - Hai în familie!
Avem mulți copii. Patru.
Mereu am fost o familie.
Exact.
Da. Hei!
Dar ce facem cu tortul? N-am pus lumânări.
N-are nimic. Surpriza noastră n-a reușit.
Nu, îl putem mânca la desert.
- Bine. - Bine.
Igname prăjite. Sunt bune pentru stomac.
O să le rad și-o să le prăjesc la micul-dejun și la cină.
- Să mănânci tot. - Hei!
Mănâncă!
Cum vorbești așa cu sora ta mai mare?
Golanule!
- N-o cheamă „Hei”. - Fii respectuos!
Acum.
Seok-ryu, mănâncă!
- Să mâncăm! - Mulțumim pentru masă!
Mulțumim pentru masă.
Sunt plină.
Îmi explodează stomacul.
- Ce? - Ce?
Nu asta am vrut să spun.
Mâncarea a fost bună. Am mâncat mult.
Asta am vrut să spun.
Serios, sunt bine. Nu vă faceți griji!
Ne-ai speriat.
- Spune că e bine. - Bine.
Vino mâine pe acoperiș.
O să fiu antrenorul tău.
Ai înnebunit? De ce să mă las pe mâna ta?
Te ajut și eu.
- Paramedic Bae Seok-ryu. - Ce siropos!
- Scârbos. - Sună la Urgențe!
O să vin mai rapid decât toți ceilalți de la centru.
Îmi place tipul ăsta de tratament.
Tata o să-mi facă gungjung tteokbokki.
Nu doar asta.
Îți fac ce vrei, trei mese pe zi.
- Desigur. - Și tu?
Îmi faci o casă?
Nu-ți face speranțe!
- Sună bine. - Seung-hyo.
Am încercat.
- Dnă Mi-suk! - Și tu, mamă?
Te spăl pe spate. Să mergem mâine la piscină.
Bine.
Vrei să vii și tu? Ca pe vremuri?
De ce să merg cu tine? Nebuno! Nu fi ridicolă!
Mergem până acolo împreună.
Apoi ne despărțim în fața vestiarelor.
- La ce te gândeai? - Da.
Nu mă gândeam la nimic.
Uite că se bâlbâie. Se gândea.
- E jenat. - Da!
Nu vă mai luați de Seung-hyo!
- Da? De ce… - Ba nu!
- Vino-ncoace! - E nevinovat!
De ce intră?
Să construiești casa aia!
Ai venit târziu.
Îmi pare rău. N-am ajuns la prânz.
Nu-i nimic.
A fost agitație și la mine, am uitat.
Dragul meu.
Trebuie să-ți spun ceva.
Și eu.
Spune tu! La mine durează.
Să divorțăm.
Poftim?
Vreau să divorțăm.
HYEON-JUN
Alo?
Ai răspuns.
Mă bucur.
N-am de ce să nu răspund.
Unde ești?
Unde să fiu? La hotel.
Voiai să-mi spui ceva?
Da.
Mă întorc în SUA.
Cred că…
apelul ăsta e
ultimul pentru noi.
Seok-ryu.
Eu…
te-am iubit foarte mult.
Dar…
cred că modul meu de a te iubi a fost greșit.
M-am concentrat doar să te pun înapoi pe picioare.
Nu m-am gândit să cad împreună cu tine.
Abia după ce m-am întors în Coreea…
mi-am dat seama cine sunt cei de care ai nevoie…
și unde ai nevoie să fii.
Îmi pare rău.
Pe atunci,
nu-ți înțelegeam durerea.
N-am putut să te accept…
așa cum erai.
Nu, a fost vina mea.
Am folosit boala drept scuză
și am profitat de tine.
Eram atât de prinsă în emoții,
încât nu mi-am dat seama…
cât de singur erai.
Seok-ryu,
să nu regretăm timpul împreună.
Să ne amintim că eu eram totul pentru tine
și că tu erai totul pentru mine atunci.
Cred că e suficient.
Bine.
Ai grijă de tine!
Și tu.
Bună!
Te duci la serviciu?
Te duci la curs?
Eu am întrebat prima.
Ce, crezi că plec de la muncă la ora asta?
Așa e. Să nu lucrezi până târziu!
N-are rost să te îngropi în muncă.
E compania mea. Mă ocup de ea.
Și asta e adevărat.
Bine, ai grijă de ea, o zi bună!
Și ție.
De ce mă urmărești?
Nu te urmăresc. Mă duc la muncă.
Da, știu. Dar mergi pe altundeva!
Înainte să gătesc, trebuie să meditez singură.
Hei, mă urmărești.
Ce faci?
- Hyeong-chan. - Da, dle?
Vino puțin!
De ce are lipsuri propunerea?
Ai terminat de analizat împrejurimile?
- Și cartierul comercial? - Încă nu.
După ce pregătim procedurile…
Ai lucrat în ordinea greșită.
Dacă citim legile și construim după dimensiunile alea, e gata?
Trebuie să lucrezi gândindu-te de la început la marcă.
Dacă ne gândim doar la raporturi,
de ce ar veni clienții la noi?
Îmi pare rău. O să-l refac.
Nu cred că dl Choi e în toane bune azi.
- Nu… - Na-yun.
Da?
Ai revizuit reprezentanța Misom? Sustenabilitatea sa ecologică?
Încă nu.
Te-am rugat de mult. Tot n-ai terminat?
Îmi pare rău.
- Rapid! - Da, dle.
E în toane foarte bune azi.
E super fericit.
Face fructe?
Face și flori?
Desigur.
Are multe de făcut anul ăsta.
Atunci…
Ce să fac ca să ascult copacul?
În primul rând, îi trebuie mult soare,
între șase și zece ore pe zi.
Îi place să fie cald.
Dacă îl pui într-un loc ventilat, n-o să fie umezeală.
Să nu te mai ofilești singur!
Spune-mi dacă ai ceva de spus.
Promit…
că o să te ascult cu atenție.
RODIU
Ridică-te, acum!
Ce e?
- Trebuie să mergem undeva. - Unde?
- Nu avem timp. Repede, ridică-te! - Nu pot merge așa!
- E bine. - Ești la costum.
- Ce? - Am părul nespălat!
Nu trebuie.
- Ai înnebunit? Unde mergem? - N-avem timp.
Hei!
- Vino! - De ce am venit aici?
De ce?
Song Hyeon-jun.
Choisseung.
Stai aici! Mă duc eu primul.
Nu-mi spune că ai venit să-ți iei rămas-bun.
Cu Seok-ryu?
Nu de-asta mi-ai trimis mesaj?
Sunt Song Hyeon-jun.
Zborul meu e la ora 22:00 azi.
Ai grijă de Seok-ryu!
Speram să se întâmple asta.
Dar cine știa?
De unde aveai numărul meu?
L-am rugat pe dl Yoon.
Myeong-u, pe bune?
O aduc pe Seok-ryu. Să vă luați rămas-bun.
Dar nu vă pot lăsa mult timp.
Scurt și la obiect.
Și păstrează distanța!
Așa o să fac.
Și… îți mulțumesc.
Pentru că ai stat…
alături de ea atunci.
Du-te!
Hei, Choisseung…
Sunt mai meschin, imatur și nerăbdător decât crezi.
Dar cred că așa e bine.
Du-te!
Ne-am luat deja la revedere. A exagerat, nu crezi?
Dar tot sunt recunoscător.
M-aș fi îmbrăcat mai bine dacă știam că vin aici.
Arăt oribil și e ultima dată când ne vedem.
Ești frumoasă.
Nu te-am mai văzut strălucind așa.
Mulțumesc.
Îți mulțumesc pentru tot.
Eu îți mulțumesc.
Să ne dăm mâna pentru ultima oară?
Știu că ne vede, dar cred că e în regulă.
Pe bune…
Să fii fericită!
Să nu te mai îmbolnăvești.
Și tu.
Sper să cunoști o persoană minunată.
Tu ai cunoscut deja.
Nu-mi place deloc de el.
Dar e de treabă.
Trebuie să plec.
Ce faci?
E cald aici.
Poți să-l ții tu, te rog?
Ce sunt eu, cuier?
Ține-l și gata.
Stai cu el așa!
ÎMBARCARE
LOS ANGELES
Datorită grijuliului de Seung-hyo am plâns mult timp în acea zi.
După o vreme,
m-am ridicat, cu ochii umflați,
și am ieșit pe ușă împreună cu el.
URSUL DIN PEȘTERĂ
GURA PEȘTERII
Subtitrarea: Ligia Constantinescu