КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Що це?
Певно, в моїй сумці опинилися речі Хьосок.
Що це таке? Тут усе англійською.
Вона носить це з собою, щоб похизуватися, що вміє таке читати?
От зараза.
«То…»
Де тут був старий електронний словник Сокрю?
Чому в неї стільки ліків?
Це все вітаміни? А це що таке?
Чорт. Тут теж усе англійською.
ХЬОСОК
О, зараза. Про вовка промовка.
Привіт, Хьосок.
Що? Синхьо захворів?
Щиро тобі дякую.
Він хворий.
Але як зварити йому кашу? Я ніколи не пробувала.
Ти правильно вирішила. Він завжди хворіє десь у цей час.
-Серйозно? -Так.
Дивно, що завжди влітку, а не взимку.
Якось у нього було аж 40 градусів.
Ми з Чонсіком мусили нести його в лікарню твого чоловіка.
До речі, мало не забула.
Ти залишила в моїй сумці журнал англійською мовою.
Журнал?
Нічого я не залишала.
Ти, напевно, його взяла.
Нащо він мені? Я ж не зможу його прочитати.
-Поговорімо. -Поговорімо пізніше.
Схоже, там Сокрю.
-Сокрю тут? -Так.
Довго ти збиралася це приховувати?
Синхьо.
Це маячня якась!
Як ти могла пройти через таке, нікому не сказавши?
Операція при раку шлунка дуже важлива. Як ти могла нікому не сказати?
У кого рак?
Я все чула знадвору.
Рак шлунка?
У кого рак?
У тебе?
Він справді в тебе?
Сокрю, їдьмо в лікарню.
-Хьосок, дзвони чоловіку. -Добре.
Скажи йому, що ми зараз приїдемо.
-Так. -Мамо, я в порядку.
Мені туди не треба.
Як не треба? Чого це?
Синхьо, піджени машину. Треба негайно їхати в лікарню.
Ні, мамо. Я в нормі.
Мені вже зробили операцію. Я в порядку.
Що ти таке кажеш? Коли?
Три роки тому.
Три роки тому? Але тоді ти була в США.
Не може бути.
Як я могла про це не знати?
Це правда?
Чесно?
Пробач, мамо. Мені дуже шкода.
Синхьо, ти знав?
Цього разу ви з ним знову мені збрехали?
Ні, я не знав. Я щойно дізнався.
-Мамо! -Місок!
Місок, ти як?
-Місок. -Мамо!
-Ти куди, Місок? -Мамо!
-Місок!
Синхьо.
Мамо! Послухай мене!
Я можу все пояснити.
Добре? Мамо, будь ласка!
-Будь ласка, не треба. -Любий.
-Що? -Любий, у неї рак.
Що ти таке кажеш?
Що ваша мама меле?
У неї був рак шлунку.
Їй зробили операцію три роки тому. Нам вона не казала.
Що за маячня!
Сокрю.
Це ж неправда, так?
Це ж неправда?
Це… Ні. Не може бути.
Що ти таке кажеш?
Сокрю. Це жарт, так?
Нащо ти жартуєш про такі серйозні речі?
Мамо!
Це тому ти не хотіла йти в лазню?
Мамо, це…
Він побілішає.
Сказали, з часом буде майже непомітно.
Що це за таблетки?
Чому їх так багато?
-Тому, що ти хвора? -Ні, мамо.
Зараз я зовсім не хвора.
Тоді чому їх у тебе так багато?
Це просто добавки для печінки, пробіотики та вітаміни.
Нічого не замовчуй і розказуй мені правду.
Що з тобою сталося?
Три роки тому
я проходила медичне обстеження в США.
І мені діагностували рак шлунка.
Мені зробили операцію, сказали, друга стадія.
Для профілактики я пройшла хіміотерапію.
Але я здолала хворобу. Зараз я цілком здорова.
Тому ви розірвали заручини? Бо ти захворіла?
-Я вб'ю того виродка! -Ні, все було не так.
Він був поруч зі мною, коли я хворіла.
Узяв відпустку й доглядав за мною.
І…
Я не хотіла змушувати його знову страждати.
-Тому я відмовилась від шлюбу. -Для тебе батьки — це пусте місце?
Як…
Як ти могла приховати таке від нас?
Я ненавмисно.
Мене мали лікувати в США.
-Ви б хвилювалися, якби знали. -Яка різниця, в США чи ні?
Якщо дитина хвора,
батьки ладні для неї небо прихилити.
Як ти смієш бути такою пихатою і прикидатися, що зробила це для нас?
Мамо.
Слухай.
Колись ти була частиною мене.
Поки ти була в моєму лоні, ти їла те, що їла я.
І пила воду, яку пила я, поки ти росла.
Я витримала 20 годин переймів перед екстреним кесаревим розтином.
А ти не сказала мені, що ти хвора?
Як? Як я могла не знати?
Пробач, мамо.
Тату, пробач.
Треба було сказати нам.
Треба було сказати нам, що відбувається.
Хай ми й недолугі як твої батьки…
Усе одно ми повинні були знати.
Вона ж краща за нас, тому не сприймає нас за батьків.
Ні, не кажи так.
Я просто не могла вам сказати. Я б цього не витримала.
Я хотіла розповісти вам, коли мені стане краще.
Тому так сталося.
Я помилилася, мамо. Пробач мені.
Ох.
Мамо.
Сокрю.
З тобою справді зараз усе гаразд?
Ніяких проблем немає, так?
Так, тепер я здорова. Усе добре.
Можеш не хвилюватися.
Добре.
Тоді цього достатньо.
Мені підходить.
Мамо, випий води.
Чхвесин пішов принести…
Потім наговоритесь!
Люди пліткуватимуть, якщо побачать тебе тут.
Мамо.
Ти мене соромишся?
Саме так. Я тебе навіть бачити не хочу.
Ти спиш цілими днями й клеїш дурня.
Тобі ніколи не спадало на думку,
що, може, я не досипала?
Чи, може, не мала ніяких розваг, тому й поводжуся тут так?
Усім важко. Ти не особлива.
Будуть свої діти — зрозумієш.
Я побачу, як ти ставитимешся до хворої дитини.
Ти знову стаєш на його бік?
Хвороба — це така проблема?
Чому моя Сокрю?
Чому саме вона захворіла на рак?
Чому вона так захворіла?
Якщо вже хтось мав захворіти, то це я.
Вона завжди старанно працювала. Не робила нічого поганого.
Бідолашна дитина.
Боже мій.
Боже…
Ні, моя бідна дівчинка.
Сокрю.
Що ж мені робити? Бідолашна моя доця.
Синхьо.
Що це?
Каша.
Ти погано виглядав, тож я попросила Місок зварити її.
Досі не можу повірити в те, що сталося.
Ти заходила в мою кімнату раніше?
Так.
Залиш тут. Я з'їм її пізніше.
Я розігріла. Поки не охолола, ти б…
Ну добре.
Відпочинь.
Але ти справді не знав?
Ти ж їздив у США у відрядження три роки тому.
Ти не бачив її тоді?
Я біля церкви, тож майже на місці.
Що це?
МОИМ
-Привіт. -Привіт, Синхьо.
-Я чула, що ти в США. -Звідки ти знаєш?
Тітка Місок сказала.
Це чудово.
Можеш зайти до Сокрю, поки ти там?
Вона така зайнята, не можу додзвонитися.
Думаєш, у мене є час, який можна гаяти?
Не будь таким. Заїдь до неї.
Ви з нею зараз в одному світі.
Від Нью-Йорка до Каліфорнії шість годин летіти.
Зрозуміло. Це, вважай, інша країна.
Отже, світи у вас різні.
Зрозуміла? Добре. Бувай.
Тоді
мені треба було бігти до Сокрю.
Треба було сказати їй, що вона схудла
і виглядає втомленою.
Треба було запитати, чи все з нею гаразд.
КОНФЕРЕНЦ-ЗАЛ
Можете вивести екран?
Будь ласка, ознайомтеся з документами.
Створіть нові плани поверхів без будівельних помилок.
-Гаразд. -А ще…
ПЕ СОКРЮ
Проєктування ландшафту вже почали?
Так.
ПРИВІТ, ТИ В США? ЧОМУ НЕ ПОДЗВОНИВ?
Розішліть кошторис після завершення робочого проєкту.
-Є якісь проблеми з графіком? -Ні.
Чхве Синхьо — справжній капітан.
Розумієте? У морі життя ми з ним не зіб'ємося з курсу!
Він прокладає нам шлях.
Це все завдяки йому. Усі це знають?
-Ти п'яний. -Агов.
Що це? Хто це дзвонить так пізно?
СОКРЮ ЯК СПРАВИ? ТИ, МАБУТЬ, ЗАЙНЯТИЙ
То пусте.
Ти ж любиш сушеного минтая.
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ, ЧХВЕСИНЕ
ДЯКУЮ
Але я був боягузом,
і поки я був поза зоною досяжності,
вона хворіла.
Так, щоб ніхто не знав,
і довгий час на самоті.
Коли мені було боляче,
Сокрю була єдиною людиною,
яка витягла мене з печери.
Але…
Вона посилала стільки сигналів у пітьмі,
а я всіх їх пропустив.
СЕРІЯ 10 ВЕДМІДЬ У ПЕЧЕРІ
Що ти робиш?
Привіт.
Ти вариш кашу?
Так.
Візьми це.
Як ти додумався їх заморозити?
Вона засмутиться, якщо побачить, що в нас запухли очі.
І правда.
Що це ви робите?
Доцю, кашка.
-Лізе з каструлі. -Боже.
Я мало не зіпсував таку смачну кашу.
Я варю кашу з морських вушок.
Через мене?
Мені не треба їсти кашу.
Має бути їжа, яка легко перетравлюється. Рис із морськими вушками тобі не зайшов.
У мене тоді просто щось застрягло в горлі.
Я навіть їла токпоккі, які ти приготував того разу.
Твоя правда.
Навіщо ти їх їла? Треба було відмовитися.
Бо смачно. Чому б мені не їсти?
Тату, я в нормі. Не хвилюйся.
Усе одно будь обережною.
Візьми мене, коли наступного разу підеш до лікаря.
Навіщо? Тобі необов'язково приходити.
Ну добре, візьму.
Тату, каша.
Треба ж! Я зменшив вогонь, але вона все одно вилазить.
Боже, знизу підгоріла.
Усе одно буде смачна.
Привіт.
Що ти маєш на увазі?
У Сокрю рак?
Я сама чула, але все одно не вірю.
Я не знаю, як це сталося.
Клади слухавку. Я подзвоню Місок.
Краще не треба.
Дай їй спокій, поки вона сама нам не скаже.
Не показуй, що ти знаєш.
Та як не показувати?
Може, ти так і вмієш, але я ні!
Я краще піду її втішу.
Уяви, як їй зараз важко!
У її доньки рак.
Мамо, що ти щойно сказала?
Сокрю, ненормальна ти…
-Як ти могла це приховати? -Отак.
Я тобі не казала. Тримала це в секреті.
Якого біса?
Думала, зізнання зробить мене поблажливою?
Не треба поблажливості.
Що ти робиш? Ти здаєшся?
Я знаю, що ця критика справедлива.
Тож кричи, скільки забажаєш.
Ні.
Я не шукаю легких шляхів.
Нікудишня з тебе героїня. Ті люблять, коли їм дають усе готове.
Таки так.
Я нікудишня.
Не змогла тебе врятувати.
Чому ти раптом таке кажеш?
Любителька токпоккі раптом не може їсти гостру їжу.
Ти пила безалкогольне пиво.
Якщо так подумати, зачіпок було повно.
Я мала б здогадатися. Чорт забирай.
Може, я чудова актриса.
Зайнятися акторською майстерністю замість кулінарії?
Твоя мама сильно плакала?
Мої батьки вранці прикладали ложки до очей, ось так.
Як Ультрамени.
Я не буду плакати.
Я ніколи не заплачу.
Якщо ти не заплачеш і не вилаєш мене, то що зробиш?
Ну…
Я…
зроблю так.
Треба було обійняти мене так в аеропорту.
Твоя правда.
Ти стільки пережила, Сокрю.
Фізично й морально.
Дякую.
Щоб ти знала,
ти дуже пласка.
Я нічого не відчуваю.
Що ти мелеш? Ми навіть не торкаємося!
Я пишніша, ніж ти думаєш!
Сумніваюся.
Мені роздягтися?
-Давай. -Я справді роздягнуся.
Я мала на увазі, що ти надто худа.
Купи мені чогось смачненького, якщо тобі мене шкода.
-Мені платять копійки. -А я безробітна.
-Купимо лотерейні квитки? -Скільки?
-Може, сім? -Ні.
Нехай це буде парне число. Так легше ділити.
Гаразд, купімо десять!
Давай.
Домовилися.
УНІВЕРСИТЕТСЬКА ЛІКАРНЯ ЧОНХОН
Професоре, до нас щойно привезли людей з автокатастрофи.
Машина вилетіла на тротуар і врізалася в будівлю.
Як пацієнти?
На знімках перелом тазової кістки в одного пацієнта.
В іншого перелом ключиці, ще в одного — перелом стегна.
Дай подивлюся.
Пе Сокрю?
Що?
Ця пацієнтка була тут кілька днів тому.
Вона перенесла операцію при раку шлунка в США.
Я запам'ятав її через унікальне ім'я.
Клієнт попросив нового підрядника?
Чому?
Він хоче дати замовлення знайомому.
Свояк
його тестя,
з яким той вчився в школі,
має будівельну фірму.
Це ж для них незнайомець?
Так.
Але під час будівництва, на думку клієнта,
ми можемо напартачити з оплатою матеріалів і праці.
Вони не можуть довіряти нашому вибору.
Вони подуріли там?
Чому ж тоді довірили нам дизайн?
Поміняй усе для них.
-Що? -Що?
Маємо виконати прохання клієнта.
Візьміть номер, подзвоніть, призначте зустріч.
Я подзвоню пану Пену з «Сончжон Констракшн» і вибачуся.
-Так, пане. -Гаразд.
Сьогоднішню нараду закінчено.
Усі молодці.
Ого. Зазвичай він би ніколи цього не дозволив.
Певно, у нього сьогодні дуже гарний настрій.
Ні, навпаки.
З ним щось не так.
Я хочу тебе дещо запитати.
Ти вільний?
То ти знав.
Я вагався, дзвонити тобі чи ні.
Ти ж знаєш про її хворобу, так?
Навіть якщо ти мій син, я не можу розголошувати інформацію про пацієнтку.
Можеш просто сказати, чи все з нею гаразд?
Синхьо.
Мені завжди подобалася Сокрю.
Багатьом людям зі мною незручно, але не їй, ніколи.
Я обожнював у ній цю рису. Я був вдячний.
Привези Сокрю в лікарню.
Я простежу за її лікуванням.
Обіцяю тобі.
Добре, тату.
-Місок! -Місок.
З тобою все гаразд?
Ти сьогодні геть убита.
-Ти не спала, так? -Місок.
Я знаю одну клініку трав'яної медицини.
Я запитала в них, що корисно для шлунка.
Капуста й броколі.
-І корінь лотоса. Він чудовий. -Ти їм сказала?
Так.
Нащо ти зробила те, про що я не просила?
Усе не так.
Вона сказала нам вдати, ніби ми не знаємо.
Ми просто хвилюємося.
Боже. Ти навіть попросила їх вдавати, що вони нічого не знають?
Місок, усе не так.
Ми просто хотіли тебе втішити.
Навіщо вам мене втішати?
Хто сказав, що я цього хочу?
Ніхто вас про це не просив!
На Місок.
Ти на одній із п'яти стадій горя.
Ти проходиш через гнів.
Але це очікувано й природно.
Що ти за людина?
Хочеш зараз похизуватися тим, яка ти розумна?
Гаразд, просто злися. Гнівайся, скільки хочеш!
Зривай злість на нас!
-Що? -Тобі можна.
Ми ж твої подруги.
Подруги?
І що з того?
Подругам можна так перетинати межу?
І не говоріть зі мною, якщо ви ніколи такого не відчували.
Твоя правда. Не відчували.
Але ми знаємо. Бо ми теж матері.
Ми знаємо, як би ти хотіла бути хворою замість Сокрю
і як сильно ти звинувачуєш себе.
Так, Місок.
Зовні ти сувора, але ми знаємо, яка ти чутлива.
Ми знаємо, яка ти делікатна.
Ох.
Що мені робити з Сокрю?
Я навіть не знала, що вона хвора.
Що я за мати?
Я недостойна бути матір'ю.
Яке горе.
-Місок. -Місок!
Ні, не звинувачуй себе.
Чуєш?
Нічого.
Поплач, нещастя. Виплачся.
СЕХВАН: ВИ ДЕ?
РАК ШЛУНКА
ВИЖИВАНІСТЬ ЗРОСТАЄ ДО 78 %
ГОЛОВНЕ — РАНО ВИЯВИТИ
Пе Сокрю.
А з виду наче каміння їсти може.
Як вона могла захворіти?
Провались воно все.
З вами все добре? Поранилися?
Ні, не все добре. Я мало не поранилася.
Ви ходите в наш спортзал.
Що ви тут робите?
Ви б мали бути на роботі, так?
Я звільнився.
Той заклад замалий для такої людини, як я.
Зрозуміло. Отже, вас звільнили.
Ні, не звільнили!
Я сам пішов.
Вас збиралися звільнити, тож ви пішли самі.
Нічого подібного!
Прийміть пораду від тієї, в кого більше досвіду на робочому місці.
Ставайте на коліна і благайте повернути вам роботу.
З якого б це дива?
Ви нічого не знаєте. Нащо втручаєтеся?
Втручаюся?
Я цього ніколи не роблю.
Я просто даю вам пораду після того, що ви зробили з біговою доріжкою.
Я тоді бігла надто швидко.
У вас кроки занадто широкі!
Я вас не чую.
Оптимальний пульс бігу — 180 ударів на хвилину.
То який пульс…
Гадаю, ви мене чуєте.
Боже.
Пані Чон.
Пані Чон?
Пані Чон.
Повільно.
-Сідай обережно. -Гаразд.
Ти як?
Ходімо в лікарню. Думаю, тобі треба зробити рентген.
Усе нормально.
Хто ж знав, що я відчую силу чорного пояса?
Ти мав би вміти ухилятися, якби мав червоний пояс.
Є знеболювальні пластирі?
-Ні. -Чекай тут. Піду куплю.
Нічого страшного, сядь на секунду.
Може, у мене вдома є.
Я справді в нормі.
Я не настільки слабкий.
Я нічого не казала.
Можна спитати, чому ти там плакала?
Навіщо ти просиш дозволу спитати, коли вже спитав?
І то правда.
Річ у тім,
що це дуже популярне місце для вислуховування чужих проблем.
У мене тут уже дехто сидів.
Хто? Чхве Синхьо?
Звідки ти знаєш?
Ну, охорона тут, схоже, ніяка.
Не дивно.
Розумієш,
справа в моїй подрузі, а не в мені.
У моєї подруги є дуже близька подруга.
Вони нерозлийвода ще з дитинства.
Ця подруга довгий час жила за кордоном.
Ясно.
Але…
подрузі моєї подруги…
зробили операцію…
від раку три роки тому.
А моя подруга
тільки нещодавно про це дізналася.
Твоїй подрузі, мабуть, дуже важко.
Але…
вона й далі вдає, ніби їй не важко.
Але це мене вбиває.
Тобто я зараз не про себе.
А про подругу. І подругу моєї подруги.
Чому все так заплутано?
Це не про мене. А про подругу моєї подруги.
Не хвилюйся.
Я простежу, щоб цього разу охорона була кращою.
Що ж…
Повірити не можу, що Сокрю захворіла.
У мене така робота,
що я бачу багато хворих людей.
І людей за крок від смерті.
Але…
Ніколи не думала, що Сокрю може бути однією з цих людей.
Я сказала, що не буду плакати, але не можу зупинитися.
Можеш поплакати тут.
Що?
Поплач тут трохи потай.
Після цього усміхайся ще більше.
Випий із нею.
Спілкуйся, розважайся і просто будь із нею поруч.
Бути з тим, хто дивом повернувся, —
це вже саме по собі диво.
У мене було так із Йонду.
-Йонду? -Так.
Це було два роки тому.
Я глянув у телефон після запису інтерв'ю.
А там кілька пропущених дзвінків з одного й того ж номера.
Я передзвонив, мені сказали,
що це лікарня.
Це вона?
Моя дитина.
У мене є дитина.
Де вона?
КАН ЙОНДУ ДО ХЬОНВУ
НА ОПЕРАЦІЇ
Йонду…
дивом вижила в аварії і повернулася до мене.
Данхо…
Тому я знаю, наскільки дорогоцінний кожен звичайний ранок.
Будити її щоранку,
годувати її сніданком,
бігти в дитячий садок разом,
щоб вона не запізнилася,
і бачити, як вона махає мені рукою на прощання,
коли заходить усередину.
Отакі звичайні дні.
Тому тобі теж слід…
Ти казав, що плакати нормально.
Чому ж тримаєш це в собі?
Я теж триматиму це в секреті.
Який сенс тікати? Я живу по сусідству.
Вибачте.
Я забула, що ми повинні були пообідати разом.
Нічого страшного.
Можна й повечеряти разом.
Я, мабуть, старію.
Раніше я таких помилок не робила.
Що? Це мило.
Дякую.
Со Хьосок робить непритаманні їй вчинки.
Що це?
Вино Шаблі. Смачне, правда?
Дуже.
А от я
звикла чути прикметники «вродлива» і «крута».
Але «мила»? Теж непогано.
Будьмо.
Це дійсно смачно.
Що ви хотіли зі мною обговорити?
Ну…
Ви подумали про мою пропозицію?
А.
Ви про те?
Що це таке?
Навіщо ви сюди приїхали?
Хотів вам дещо сказати.
Що ви маєте на увазі? Узяти відпустку?
Як би це не звучало. Ви надто багато працювали.
Я не надто багато працювала. Я просто працювала.
Авжеж.
«Жінка вітру, яка перетнула пустелю Сахару».
«Африканська речниця МЗС».
Боже. Знайдіть усіх, хто мене так називав.
Я їх провчу.
Ви виправдали свої прізвиська,
працюючи в цій галузі вже понад 20 років.
Зробімо перерву.
Будемо їсти й пити чай собі на втіху.
Я знаю, що ви непокоїтеся.
Але я хочу залишитися на службі. І мені ще багато років до пенсії.
Я сама поговорю з міністром і спитаю його, куди мені йти.
Вам…
не можна йти нікуди.
Що?
Бо…
вас не переведуть.
Певно, зараз немає жодної підхожої вакансії.
Тоді я почекаю.
Байдуже, яка країна.
-Коли з'явиться місце, де завгодно… -Чекати немає сенсу.
Ви ж розумієте, що я маю на увазі?
Пропонуєте отримувати зарплатню, поки я очікую і не маю роботи?
-Тільки не кажіть… -Скоро дізнаєтеся.
Вас попросять добровільно звільнитися.
Ви теж були з цим згодні?
Це було рішення організації.
Аякже.
Тоді доведеться з цим змиритися.
Ти на мене сердишся?
Ні.
То чому ти мені не подзвонив?
Я був зайнятий.
Брехло. Ти уникав мене.
Я знаю. Це через мій рак.
Тобі неприємно дивитися на мене.
Ти не знаєш, чи втішати мене, чи підбадьорювати.
Ти, мабуть, не знаєш, що сказати.
У мене вдома так само.
Мама плаче. Татові важко.
Навіть Тончін зблід від страху.
Усі панькаються зі мною. Аж незручно.
Я знала, що так і буде.
Тому й тримала це в секреті.
Але ніхто не розуміє, що я просто всіх оберігала.
Аякже, оберігала.
Сокрю, хочеш сказати. що тримала це в секреті заради нас?
Ні, ти думала тільки про себе.
Ти боягузка, і ще й жалюгідна.
Що?
Ти слабка й лицемірна.
Агов.
Ти…
кривдиш людей, які тебе люблять.
Ти зробила немислиме.
З мамою, татом, зі мною.
І з собою.
Ти…
у свій найсамотніший і найважчий момент
кинула себе на самоті.
Сокрю.
Коли все дуже складно,
ти покладаєшся на найближчих людей.
А якби я на них поклалася?
Це б щось змінило?
Якщо мені болить, вам усім болітиме разом зі мною.
Якщо я впаду, ви попадаєте за мною, як доміно.
То й що, як ми впадемо? То й що, як усе розсиплеться?
Ми можемо впасти на дно разом.
А потім знову випірнути.
Я не вмію цього робити.
Я така, як є, то що мені тепер?
Ти робила це для мене!
Коли моя мама поїхала в Африку,
і коли я кинув плавання, бо травмував ногу,
ти простягла мені руку.
Ти залишилася зі мною.
Слухай.
То…
То зовсім інше.
Але чому ти не даси мені шанс зробити те саме?
Ти робила все це для мене.
Чому не даєш мені робити те саме для тебе?
Досить.
Припинімо.
Сокрю. Ти знову тікаєш?
Стій!
Кажу, зупинись!
Треба було мені зробити те саме тоді.
Як і ти,
я мав би кричати й злитися.
Я мав би бути чеснішим.
Тоді
Сокрю…
сильно боліло?
Вона мужньо це пережила.
Я думала, спиртне буде солодким, а воно гірке.
Це добре.
Можемо розділити цю пляшку
і лягти спати.
Любий.
Я все думаю про все погане, що я робила Сокрю.
Коли Сокрю було три роки,
Тончін уночі заплакав.
Вона прокинулася і теж почала плакати.
Тому я її насварила.
Я сказала: «Ти вже велика. Чому ти плачеш?
Чому ще й ти мені дошкуляєш?»
Ти була молодою.
Ти не знала.
Але все одно…
даремно я це робила.
Це через мене з нею таке сталося.
Я все казала, що Тончін потребує більше уваги,
а її я відпихала на узбіччя.
Але…
вона так добре росла сама по собі.
Еге ж, вона така.
Наша донька…
ніколи не завдавала нам клопоту.
Бідолашна дівчинка, мабуть, так старалася робити це.
Певно, була в такому стресі.
А я тільки вихвалялася цим перед іншими.
Я ніколи не підтримувала її так, як треба.
Вона так хвилювалася, що пережила таку жахливу річ
сама-самісінька.
Це здебільшого моя провина.
Боже, той ресторан і так був приречений. Навіщо я так старався?
Я не міг зосередитися на своїй сім'ї.
Зіпхнув усе на тебе.
Я жахливо почуваюся через те, якою я була з нею. Що мені тепер робити?
Мені дуже шкода.
Мені теж шкода.
Я винен і перед тобою.
І перед Сокрю.
Любий, що нам робити?
Мені дуже шкода.
Пробач.
Я такий…
Пробач.
Любий, що ж нам робити?
Я навіть не можу привітатися з Йонду через свої необережні губи.
Усе це сталося, бо я була геть затуркана.
От і закоротило трохи.
Загасімо вогонь.
Я маю його загасити.
Чому вона сховалася?
Вона грається в хованки?
-Ти про що? -Моим сховалася, коли побачила нас.
А я її бачила.
Ми запізнюємося. Йонду, може, побіжимо?
-Так. -На старт, увага, руш!
Я тебе обжену!
Чуєш, Сокрю?
Сокрю?
Телефон тут. Куди ж вона пішла?
УНІВЕРСИТЕТСЬКА ЛІКАРНЯ ЧОНХОН ПЕ СОКРЮ, ПРИЙШЛИ РЕЗУЛЬТАТИ БІОПСІЇ.
Тоді
Сокрю…
сильно боліло?
Вона мужньо це пережила.
Принаймні
я так думав.
Після операції
минуло близько року…
і в неї почалася депресія.
Депресія?
Я не знав.
Вона страждала на самоті.
Обережно!
Так, пане!
Будь ласка, обережно.
Пане Чхве, можете підійти сюди?
Ви можете це пояснити?
Звісно.
Ось.
Це непересічна структура.
Я думав, що збудувати її буде нелегко.
Я надішлю вам детальний план поверху та додаткові матеріали для пояснення.
Будемо вдячні.
А отам, якщо ви подивитеся сюди…
Хвилинку. Вибачте.
Привіт, тітонько Місок.
Що? Сокрю?
КУЛІНАРНІ КУРСИ ХЬОРИНА
КАВА ТА ПИВО
Серйозно?
Сокрю!
Чхвесине?
Що ти робиш?
Як ти дізнався, що я тут?
Якщо збираєшся кудись поїхати, то попереджай інших!
Як ти могла зникнути без телефону?
Він…
заважає глибокій медитації й самоаналізу…
Ти жартуєш?
Ти знаєш, як довго я тебе шукав?
Знаєш, як усі переживають?
Я приїхала сюди, бо бісилася, ясно?
Мені теж треба дихати.
Слухай.
Це я тут не можу дихати через тебе.
Довго ти збиралася тримати це в секреті?
Довго збиралася приховувати?
Знов за рибу гроші? Тобі ще не набридло?
Я про твій емоційний, а не фізичний біль.
У тебе…
була депресія.
Чому ти мені не сказала?
Де ти це почув?
Ти бачив Хьончуна?
Серйозно, що з тобою не так?
Ти що, дурна?
Чому ти така пришелепувата?
Скільки ти всього носиш у своєму крихітному тілі?
Припини. Я йду.
Е!
Ти що робиш?
Та що ти робиш?
Агов!
Стій! Що ти робиш?
Ти що робиш?
Ти геть здурів?
Що ти робиш, психу?
Ти казала, що злишся. Освіжає, правда?
Агов!
Так. Отак і треба кричати.
У тебе все накопичилося в душі.
Випусти все назовні.
Усередині тебе гіркота.
Тому…
не намагайся нерозумно носити цей тягар самотужки!
Вихлюпни емоції тут.
Чому ти на мене кричиш?
Чому ти вічно на мене злишся?
Це я хворіла.
Найважче доводиться саме мені.
Чому ти постійно мене свариш?
Я сердився не на тебе.
А на себе.
Почувши, що ти захворіла, я став згадувати.
Я не чув, щоб ти…
стукала в мої двері.
Ти посилала мені знаки, що тобі важко.
Але я затуляв очі й вуха.
Хоча й знав, що…
казав тобі ті жорстокі слова.
Я почувався таким жалюгідним і злим. Наче в смітті вивалявся.
Чому ти не відповідав на мої СМС?
Пробач.
Чому ти ігнорував мої дзвінки?
Пробач.
Я не могла нікому розповісти!
Знаєш, як мені було страшно самій?
Чому ти так робив?
Я так боялася, що мої батьки зляжуть від шоку, якщо я їм скажу!
Що я тільки не передумала, перш ніж так вирішити.
Я більше ста разів думала, розповідати тобі чи ні.
Ти нічого не знаєш!
Ти не знаєш, що я відчуваю!
Ось.
Нема кращого за бананове молоко після плавання.
Приємно. Як тоді, коли ми малими ходили в лазню.
Але ти мені так і не відповів.
Звідки ти знав, що я тут?
Ти тікала сюди раніше.
Але ненадовго.
Міг би цього й не казати.
Це правда, що я втекла.
І правильно зробила.
Мамо.
Чому тільки йому новий телефон?
Чому тільки Тончіну купили новий телефон?
Та в мене не було вибору. Його зламався.
Мій теж ламався. Двічі.
Але я здавала в ремонт!
Я обіцяла купити, якщо отримаєш найвищий бал на іспиті.
А ти не отримала.
Він найтупіший у школі, але йому ти купила!
Він робить крутезні фотки.
-Убивчі! -Видали їх, або я вб'ю тебе.
-Боже, Синхьо, з тобою все гаразд? -Так.
Слухай, думаєш, я хотіла йому купувати?
До нього без телефона не додзвонитися!
Крім того, всі гаджети однакові.
Будь, як Синхьо.
Він користується одним і тим самим телефоном роками.
Але ні разу не поскаржився.
-Такий милий хлопчик. -Мамо, слухай.
У нього тільки телефон старий.
Усі інші його речі дорого коштують.
Поглянь на це. Цей светр?
-Відпусти. Забери руки. -Він більше 100 000 вон!
Білизна лише іноземних брендів. Поглянь!
Що ти робиш?
-Стій! -Сокрю, ти здуріла?
Це так несправедливо, мамо.
Чому тільки йому купили телефон-жабку, але не мені?
У тебе завжди так!
Так нечесно!
СОС
Боже, що з нею не так?
Я хочу повернутися!
Ти ходила до школи у формі,
не прогуляла жодного уроку, а потім втекла.
Це взагалі рахується?
За пропуски знижували оцінки.
Гаразд, забудь.
Я була не надто смілива.
Бо ти надто добра.
Що?
Ти злилася й відчувала несправедливість,
але не хотіла тривожити батьків.
Тому це був твій компроміс.
Мій брат завжди створював проблеми.
Але я напартачила найбільше.
Допила.
Оце б зараз напитися холодного пива.
Але мені вже не можна.
Від цього мені сумно.
Дзвони.
Кому?
Моєму татові.
Тобі прийшло СМС із лікарні.
Результати біопсії готові.
А, ти про це? Потім. Я можу зробити це потім.
Не потім. Зроби це зараз, поки я тут.
Пам'ятаєш, як мені вставили сім металевих штифтів у ногу?
Так. А що?
Щось сталося, коли ти забився ногою об ліжко того разу?
Що? Ні.
Але одного разу травмувавши коліно, можна травмувати знову.
Якщо це станеться, я візьму тебе з собою в лікарню.
А я не маю права голосу?
Я змушу тебе купити мені соку.
Що там ще? Я змушу тебе купити мені комікси.
І попрошу тебе помити мою жирну голову.
Це смішно.
І я це зроблю?
Я б для тебе зробив.
Я робитиму це, хай що ти скажеш.
Тому…
не бійся, що щось може статися.
Подзвони їм, а я буду поруч із тобою.
БАТЬКО
Добрий день, пане. Це Сокрю.
Так.
Вибачте, що приховала від вас.
То…
Я чула, що прийшли результати біопсії.
Так.
Гаразд.
Добре, я зрозуміла.
Так, бувайте.
Що він сказав?
Сказав, що нічого страшного.
Це була просто інфекція. Я здорова.
-Якого біса ти мене обіймаєш? -Просто…
Дозволь обійняти тебе, трясця.
Ох.
Хух.
Ти зараз де?
Професоре, ідете їсти?
Так.
Сьогодні в їдальні подають пібімпап.
Я буду стейк.
Що? Там подають стейк?
Професоре, куди…
Їдальня там.
Професоре?
-А це хто? -Віце-міністр і посолка.
-Вони хіба не разом училися? -Так, вони дуже близькі.
І в минулому разом їздили в Африку.
Що то за квіти?
Хто їх знає? Про них ходить багато чуток.
Це всі знають. Кажуть, віце-міністр ще не одружений,
бо поки що одружена посолка.
Здуріти.
Моим зробила те ж саме.
Чому ви виказуєте свою дружбу за допомогою обіймів?
Я — ні.
Я ж казав, що ми більше не друзі.
Приїхали. Так швидко без заторів.
Куди ми їдемо? То був мій дім.
Зачекай, куди ми їдемо? Чуєш? Куди ми їдемо?
Ноги терпнуть.
-Мамо. -Так?
Це обов'язково робити?
Я знаю з досвіду,
що вечірка-сюрприз вимагає терпіння.
-Тримайся. -Коли приїде Сокрю?
Їжа холоне.
-Тьотю Місок. -Що?
До цього торта не було сірників.
Не може бути.
У когось є запальничка?
Я можу випити, але не курю.
То мені тоді знову почати курити?
Як можна не мати запальничок на кухні?
Ну, так. Це кухня.
У мене є пальник. Зачекай.
-Я посвічу. -Де він?
-Допоможи знайти. -Темно. Нічого не бачу.
Мої ноги.
Гей, зачекай. Пригальмуй.
-Навіщо? -Добре?
О.
Працює.
-Двері відчинені. -Повільніше.
ВІТАЄМО ВЕЧІРКА З НАГОДИ ПОВЕРНЕННЯ СОКРЮ ДОДОМУ
Боже!
-Сюрприз! -Сюрприз!
Мамо, тату? Що відбувається?
Ну, цей…
Ми хотіли влаштувати вечірку, з поверненням додому.
Але я вже давно вдома.
Це так банально. Чия це була ідея?
Це його.
Його.
Це просто смішно.
Що ви збираєтеся робити?
Тітонько Місок, я знайшов Сокрю.
Так. Але я тут подумав.
Влаштуємо їй вечірку з нагоди повернення додому?
Я знаю, вже трохи пізно,
але ми нічого не влаштували, коли вона приїхала додому.
Що ти робиш?
Ну, я…
Я просто хотів поїсти з усіма.
Дядьку Чонсіку, ви багато наготували.
-Бо ти мені так сказав. -От і добре!
-Заходьте. -Сідайте.
-Так, сідаймо.
Ой!
Шеф-кухарю, представте, будь ласка, сьогоднішні страви.
Що це з вами всіма?
Давненько я цього не робив. Я трохи нервую.
Секунду. Гаразд.
Сьогоднішня головна страва —
гунгджунг-токпоккі, яку подавали за часів династії Чосон.
Тут рисові коржі з органічного коричневого рису, щойно з млина.
Вони приготовані й припущені у спеціальному соусі від шеф-кухаря
для людини, яку я люблю найбільше у всьому світі…
Для моєї донечки.
Представляю цю особливу страву.
Аплодисменти!
Дякую, тату.
Це єдиний вид токпоккі, який тобі тепер можна їсти. Ясно?
Так.
Ти не боявся, що їжа охолоне? Яка довга промова.
-Їжмо. -Ні!
Вам теж варто сказати кілька слів.
-Так. -Що? Ні.
-Промова, щоб привітати її вдома. -Швидше.
Я скажу сидячи.
Ми сім'я.
Сім'я поруч не лише в хороші часи.
Сім'я проживає складні, сумні й болючі моменти разом.
Тому…
відтепер
більше не тримати все в собі.
Більше ніколи.
Тепер це наш сімейний девіз.
-Наш девіз! -Звучить гарно!
Друзі — це теж сім'я!
-Сім'я! -Вступайте в нашу сім'ю.
У нас стільки дітей. Аж четверо.
Ми завжди були сім'єю.
Саме так.
Так. Ось.
Але що робити з тортом? Ми не запалили свічки.
Нічого. Наш сюрприз не вдався. Не запалюйте.
Ні, ми з'їмо його на десерт пізніше.
-Так, добре. -Гаразд.
Це смажений батат. Батат корисний для шлунка.
Я натру на тертці і буду смажити тобі на сніданок і вечерю.
-І щоб усе з'їла. -Ти.
Їж давай.
Як ти смієш так говорити зі старшою сестрою?
Негіднику!
-Її звуть не «ти». -Стався з повагою.
Зараз же.
Сокрю, їж давай.
-Їжмо! -Дякуємо за їжу!
Дякую за вечерю.
Оце ми наїлися.
У мене от-от живіт лусне.
-Що? -Що?
Ні, я не це мала на увазі.
Кажу, їжа була смачною. Я багато з'їла.
Ось що я мала на увазі.
Серйозно, я здорова. Не хвилюйтеся.
Ти нас налякала.
-Вона каже, що з нею все гаразд. -Добре.
Приходь завтра на дах.
Буду твоїм особистим тренером.
Здурів? Буду ще я довіряти тобі своє тіло.
Я тобі теж допоможу.
-Почесна парамедикиня, Пе Сокрю. -Як банально!
-Гидота. -От наберіть 119.
Я приїду швидше за всіх із диспетчерського центру.
Люблю, коли до мене так ставляться.
Тато готуватиме мені гунгджунг-токпоккі.
Це ще не все.
Я приготую тобі все, що захочеш. Триразове харчування.
-Звісно. -А ти?
Збудуєш мені будинок?
Навіть не сподівайся.
-Було б добре. -Синхьо.
Варто було спробувати.
-Тітонько Місок! -А ти, мамо?
Я потру тобі спинку. Ходімо завтра в лазню.
Гаразд, пішли.
Хочеш із нами? Як у старі добрі часи?
Чого б я з вами йшов? Намахана якась. Не сміши.
Ми можемо просто піти в лазню разом.
А перед шафками розійдемося.
-А ти що подумав? -Так.
Нічого я не подумав. Боже.
Гляньте, як він заїкається. Подумав.
-Попався. -Точно!
Так, ану не наїжджати гуртом на Синхьо!
-Подумав? От ти… -Ні!
-Іди сюди! -Я невинний!
Чому він іде туди?
Раджу побудувати той будинок!
Ти пізно прийшов.
Вибач. Я не зміг вирватися на обід.
Ні, все гаразд.
У мене теж було багато справ, і я забула.
Любий.
Я маю тобі дещо сказати.
Я теж.
Кажи ти. Моє може зайняти деякий час.
Давай розлучимося.
Що?
Я хочу розлучитися.
ХЬОНЧУН
Алло?
Ти взяла слухавку.
Я радий.
Чого б я не брала?
Ти де?
Де ж іще? У себе в готелі.
Ти хотів щось сказати?
Так.
Я повертаюся в США.
Думаю…
цей дзвінок може бути
нашою останньою розмовою.
Сокрю.
Я…
так сильно тебе кохав.
Але…
думаю, я кохав тебе неправильно.
Я зосередився лише на тому, щоб поставити тебе на ноги.
Я навіть не думав падати з тобою.
Лише після приїзду в Корею…
я зрозумів, ким були справді потрібні тобі люди,
і де тобі треба було бути.
Пробач.
Тоді
я не міг зрозуміти твого болю.
Я не міг прийняти тебе…
такою, як ти була.
Ні, це я була винна.
Я використала хворобу як привід
експлуатувати тебе.
Мене так поглинули власні емоції,
що я не бачила…
як самотньо було тобі.
Сокрю,
не шкодуймо про час, проведений разом.
Згадаймо, як я був для тебе всім,
і як багато ти значила тоді для мене.
Цього має вистачити.
Добре.
Гаразд.
Бережи себе.
І ти теж.
Привіт.
Ідеш на роботу?
А ти на заняття?
Я перша спитала.
Що, думаєш, я з роботи йду о такій порі?
Теж правда. Не працюй допізна.
Безглуздо присвячувати себе роботі.
Це моя компанія. Я про неї подбаю.
Теж правда.
Гаразд, тоді дбай про неї і гарного дня.
Навзаєм.
А чого ти йдеш за мною?
Не йду. Я сказав, що йду на роботу.
Так, я знаю. Але йди іншим шляхом.
Перед тим, як готувати, мені треба серйозно помедитувати наодинці.
Це ти йдеш за мною.
Що ти робиш?
-Хьончхане. -Так, пане?
Підійди на секунду.
Чому ця пропозиція така ніяка?
Ти закінчив аналіз навколишньої території?
-А комерційного району? -Ще ні.
Ми спочатку підготуємо будівельні процедури…
Ти зробив усе не в тому порядку.
Якщо ми переглянемо норми й побудуємо за цими розмірами, на цьому все?
Ти маєш із самого початку працювати з думкою про бренд.
Якщо ми зважатимемо тільки на відсоток забудови,
нащо клієнтам звертатися до нас?
Вибачте. Я перероблю.
Щось пан Чхве сьогодні не в гуморі.
-Ні… -Наюн.
Так?
Переглянула флагманський магазин «Місом» та його екологічність?
Ні, ще ні.
Я вже давно просив. Ти досі не закінчила?
Вибачте.
-Прискорся. -Так, пане.
Він сьогодні в чудовому настрої.
Такий щасливий.
Воно може плодоносити?
А цвісти воно теж може?
Аякже.
У нього багато роботи цього року.
То…
Що мені робити, щоб почути своє дерево?
По-перше, йому треба багато сонячного світла,
від шести до десяти годин на день.
Крім того, воно любить тепло.
Якщо поставити в місце з вітерцем, рівень вологи зменшиться.
Більше не в'янь на самоті.
Скажи мені, якщо маєш що сказати.
Обіцяю…
я уважно слухатиму.
ГРАНАТОВЕ ДЕРЕВО
Вставай.
Що? У чому справа?
-Нам треба кудись поїхати. -Куди?
-Немає часу. Швидше. Вставай. -Я так не можу!
-Нічого. -Ти в костюмі.
-Що? -Я не помила голову!
І не треба.
-Божевільний, куди ми йдемо? -Немає часу.
Агов.
-Ходімо. -Чому ми тут?
Чому ми тут?
Сон Хьончуне.
Чхвесине.
Чекай тут. Я перший.
Тільки не кажи, що прийшов мене проводжати.
З Сокрю?
Ти не для цього написав повідомлення?
Це Сон Хьончун.
Мій літак вилітає сьогодні о 22:00.
Подбай про Сокрю.
Я таки чекав цього.
Але хто ж знав?
Звідки в тебе мій номер?
Я попросив пана Юна, і він мені його дав.
Мьону, серйозно?
Я приведу Сокрю. Можете попрощатися.
Багато часу я вам не дам.
Коротко і просто.
І тримай дистанцію.
Матиму це на увазі.
А ще дякую тобі.
За те, що був тоді…
поруч із нею.
Іди.
Гей, Чхвесине.
Я більш дріб'язковий, незрілий і нетерплячий, ніж ти можеш собі уявити.
Але я думаю, що так буде правильно.
Іди.
Ми вже попрощалися. Він перегнув палицю, тобі не здається?
Але я все одно за це вдячний.
Я б трохи причепурилася, якби знала, що прийду сюди.
Наша остання зустріч, а я, як страшко.
Ти красуня.
Я ніколи не бачив, щоб ти так сяяла.
Дякую.
І дякую тобі за все.
Це я тобі дякую.
Потиснемо руки на прощання?
Я знаю, що дехто дивиться, але думаю, це нічого.
Та боже.
Будь щаслива.
Більше не хворій.
Так, ти теж.
Сподіваюся, ти зустрінеш хорошу людину.
А ти, схоже, вже зустріла.
Він дуже мені не подобається.
Але він нормальний.
Я пішов.
Що ти робиш?
Тут жарко.
Потримаєш для мене?
Я тобі що, вішалка для одягу?
Просто зроби це.
Постій так секунду.
ПОСАДКА
ЛОС-АНДЖЕЛЕС
Того дня я довго плакала під турботливістю Синхьо.
Через деякий час
я з'явилася з запухлими очима
і вийшла з ним через ті двері.
ВЕДМІДЬ У ПЕЧЕРІ
ПАЩА ПЕЧЕРИ
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова