LÁSKA OD SOUSEDŮ
Co na mě tak vejráš?
Jen…
Mám pocit, že jsem ve snu.
Nemůžu tomu uvěřit.
- Au. - Vidíš, není to sen.
No jo. Je to skutečný.
A my dva jsme spolu.
Zvláštní.
Být tu spolu takhle.
Co je na tom zvláštního?
Takové jakoby lechtání.
Nevím přesně kde,
ale někde hluboko v srdci
jako by praskaly bubliny.
Mně taky.
Není to mravenčení, jako když nám tělem projede elektřina?
Jo. Ne, spíš jako tohle.
Víš, jak ti sestřička před injekcí zkoumá žíly a řekne ti,
abys stiskl a povolil pěst?
Takový je to pocit.
Láska.
Co?
To je láska.
No tak. Na taková slova je ještě brzy.
Trvalo to 30 let, a pořád je to brzy?
To je fakt.
Ale když to slovo slyším, vždycky se ošiju.
A přijdu si trapně.
Miluju tě.
Jako svou rodinu, přítele i jako svou ženu.
Možná jsem tě v průběhu času miloval různě,
ale nikdy nebyla doba, kdy jsem tě nemiloval.
Moc jsme si to díky vám užili.
Mějte se!
- Teta? - Cestu sem si vůbec nepamatuju.
Z našeho výletu se nemůžu pochlubit jedinou fotkou.
Protože foťák ukazuje pravdu.
Takhle prostě vypadáš, smiř se s tím.
Gjong-džong proměnil Hje-suk v topmodelku.
Prodloužil jí nohy.
Ale Hje-suk je…
To samé když jsme jedli kraby.
Gjong-džong jí ze všech nohou obral maso
a nakrmil ji.
A ty? Cpal ses.
To proto, že je doktor.
Umí se v tom pitvat.
- Obral to do čista. - Zapomněls?
Jsi přece kuchař.
Večer jsem se chtěla jít projít, ale opil ses a odpadl.
A děsně chrápeš.
Nedělám to naschvál.
Co tu děláte tak brzy?
Ahoj. Užili jste si výlet?
Nejste už na čtení komiksů hned po ránu moc staří?
Sung-hjo.
Čteš zamilované komiksy?
Ty romantiku.
Jo, maličko jsem.
To jo.
- Sung-hjo. - Ano?
Máš ty knoflíčky špatně zapnuté.
Jsi snad děcko? Neumíš si ani zapnout košili.
- Pojď sem. - No jo.
- Jsi nějak roztržitý. - Jak se mi to povedlo?
To jsem ale popleta.
Mami! Ptal se, jak jste si to užili.
Zeptej se otce.
Proč? Stalo se něco?
Ne, prostě se chce hádat.
Nech ho, tati.
- Nedali jste si polívku. Sung-hjo! - Jo?
Skoč pro rodiče.
- Dáme si. - Dobře.
Běž! Honem.
- Zbytek si zapni sám. - Jo.
Vyšel 20. díl „Princezny“!
Doma nic nebylo, chtěli jsme si jídlo objednat.
- Díky za to. - Není zač.
Cítíme se špatně. Ještě jste se ani nezastavili.
- Bože. - Mně to nevadí.
Ale nevím, jak tady manžel s kocovinou.
Ani psi se u žrádla nemají rušit.
Mimochodem gomtang je na kocovinu jak dělaný.
Jo, je skvělý.
Jak bylo na výletě?
Moc hezky. Fakt nám to zvedlo náladu.
- Viď, miláčku? - Jo.
Příště byste vy dva měli jet taky.
My dva?
Nemůžeme vzít jen je dva.
Ještě to trošku oživíme, ať to má smysl.
Co prosím?
Že bychom děti měli oženit a provdat a jet i s partnery.
Oženit?
- Jo. - Co?
Hje-suk a já jsme se dohodly, že jim je najdeme.
Nesmysl. To je nějaký slib stvrzený krví?
Miláčku, poohlédni se i ty v nemocnici po někom vhodném.
- Dobře! - Fajn.
- Jo? - To půjde asi těžko.
Pochybuju, že by si Sok-rju někdo vzal.
Co to povídáš, Sung-hjo?
Že tě huba nebolí.
- Pomlouváš mi dceru? - Jo.
Takhle tě neznám. Naštvals mě.
- Tak jsem to nemyslel. - To je dobrý.
Při jeho povaze s ním taky žádná nevydrží…
Co to povídáš?
V čem je jeho povaha špatná?
Je pořádný a zdvořilý.
Je totiž milý po mně.
Omlouvám se. Tak jsem to nemyslela.
Takhle se normálně bavíme. Utahujeme si jeden z druhého.
Ano.
Takhle do sebe rýpeme a urážíme se běžně.
Aha.
Tak proto?
Jo.
Radši se nedohadujme o dětech. Jezte.
Ano.
Díky za jídlo.
Úplně mě to rozčílilo.
Ty bláho.
Já myslela, že se udusím.
Byl jsem tak nervózní, že jsem ani nemohl jíst.
No, naštěstí to prošlo, ale příště si dáme větší pozor.
Hele, neřekneme jim radši na rovinu, že spolu chodíme?
Ne.
Teď není vhodná chvíle.
Zrušila jsem zásnuby.
A Hjon-džun odjel teprve nedávno.
Bude to vypadat, že to neberu dost vážně.
Takže tvoje city ke mně jsou dost vážné?
Jak teď můžeš vtipkovat?
Hele, nemusíš si s tím lámat hlavu.
Já dokážu všechno skvěle vysvětlit.
Ne, nejde jen o to.
Začnou nám nepříjemnosti, bude to otrava.
Jestli mí rodiče zjistí, že spolu chodíme,
nebudeš už ke mně takhle moct chodit.
- Jak to? - Zamysli se.
Budou chtít vědět kde, co, jak, proč a kdy.
Budou nás sledovat na každém kroku.
Zase zavedou večerku.
Budou nonstop skenovat naši čtvrť.
Jestli se to dozví,
budeme muset mít hezký, morálně nezávadný, nevinný vztah
dvou malých dětí.
Radši to držme v tajnosti. Jo. Budeme to dodržovat.
Nesmí nás nachytat.
Moje řeč.
Máš to?
Hej, co děláš?
Jsme na ulici!
- Šlo to dobře? - Naprosto.
Sluší ti to i z téhle strany.
- Dobře! - Jo!
To dáš!
- Pojďme se podívat do prvního patra. - Jo!
- Je tam automat na hračky. - Super! Vyzkoušíme je všechny.
13. DÍL LÁSKA
Co s tím vším budu dělat?
Nemám ještě zkusit skupinový nákup?
Neudělal jsem dostatečnou reklamu.
Krátká videa frčí,
natočím se, jak to beru a cvičím.
Dong-džine, pojď si dát meloun!
Ježíš, mami, meloun mě teď nezajímá.
- Nechci! - Tvoje smůla!
Sním ho všechen.
Hodlá být celý život na proteinových nápojích?
Potvora.
Nepostovala žádnou přírodu, jen své fotky.
Páni, Hje-suk! Ty fotky vyšly super.
Ta figura! Vypadáš jako modelka.
Jo, změň si profilovku. Tahle fotka je nej.
Myslíš? Zdálo se mi, že mě moc věrně nevystihují.
Vypadáš na nich hezčí než jsi.
Ježíši.
Já tam byla taky, ale nemůžu vyvěsit jedinou fotku.
Pořád ty fotky? Dej mi svátek.
Musela bych jich vyfotit 100, abych měla jednu solidní.
Bylo ti jedno, jestli mám zavřené oči nebo vlasy ve tváři.
Ani ses nedívala.
Promiň, Mi-suk. Zvoral jsem to. Tak už toho nech.
Prasknou mi uši.
Koukni na to. Ta kompozice.
Fotil to zespodu, vypadá jako modelka.
Já se zblázním.
Hej, spratku! Pojď si dát melouna!
- Takhle. - Co tam vyvádíš?
Dáváš bitvu v civění s brokolicí?
Jo.
Fazole, špenát, lilky.
Jsem ve válce o nervy s nenáviděnou zeleninou.
Když ji nesnášíš, proč jsi ji koupila?
Máma říká, že je pro mě zdravá a pořád mě nutí ji jíst.
Tak ji všechnu vykoupíš a vyhodíš?
Vymýšlím recepty na jídla, ve kterých by chutnala dobře.
Něco jako sportovci, když vymyslí nějaké speciální pohyby,
a pak ty pohyby po nich pojmenují?
Jo, jako Juna Spin Kima Juny nebo Jo 1 a Jo 2 Jo Hung-čula.
Jo, chtěla bych vytvořit vlastní specialitu.
A co máš v plánu?
Rizoto s brokolicí a kuřetem!
Fuj. Jen to slyším, a ježí se mi chlupy na těle.
Trochu jo, viď?
Hele, co děláš? Kuchyně je posvátná půda.
Mám přestat?
Ne, pokračuj.
Proč se tu svítí? Je tu někdo?
Krucinál, to se musí zhasínat.
A tady se taky svítí.
Ti mladí dneska neumí šetřit.
Co to je?
Co to má všechno být?
Houby, špenát, celer.
Vždyť se to zkazí!
Musí se to dát do lednice!
Proboha.
No to snad ne.
Říkals, že tu v noci nikdo není.
Asi si pro něco přišel.
Neustále něco zapomíná.
Jak dlouho budeme muset čekat?
Za dva dny mám zkoušku. Musím se připravit.
Asi ses měla připravovat dřív.
Bojíš se, že to neuděláš?
Písemná zkouška byla hračka, ale té praktické se bojím.
Prý ji složí míň než 30 %.
Vymýšlíš výmluvy, kdybys propadla?
Hele, tři věci nemám ve svém slovníku.
Propadnout, selhat a odmítnutí.
Tak dobře.
Nestůj tam tak a pojď sem.
Skrývání a tajení.
Můj život teď jede na horské dráze.
Mně se to líbí. Je to vzrůšo.
A to jsi chtěl vytrubovat do světa, že spolu chodíme.
Teď vypadáš, že si to užíváš.
Zábava teprve začne.
Zábava bez konce.
Rychle, přijdeš pozdě do práce.
- Ahoj. - Jon-du!
- Paní Do! - Jon-du!
Chyběla jsem ti, Jon-du?
Jo.
Ty mně taky.
Božínku, tobě to dneska sluší.
Dan-ho, nemůžu se o Jon-du starat dál?
Budu ji střežit jako oko v hlavě.
Díky, ale není třeba.
Příští týden přijde nová chůva.
Tak aspoň do té doby.
Vážně není třeba.
Nemůžu vás takhle dál využívat,
nebylo by mi to příjemné.
Jon-du.
Vůbec nás nevyužíváte.
- My půjdeme. - Dobře.
- Ahoj, Jon-du! - Ahoj.
Hezký den, paní Do.
- Papá, Jon-du. - Pá, Mo-um.
To nestačí.
Musím mít vnučku.
Tak popros svou starší dceru o třetí.
Hele, jdi na rande naslepo.
Řekni své starší dceři…
To by asi neměla.
Je to skvělá příležitost.
Napadla mě Sok-rju, ale byla by škoda nechat si to ujít,
jdi ty.
Sok-rju by nikdy nešla. Já samozřejmě taky ne.
Co? Proč ne?
Nebo už se ti někdo líbí?
Počkej.
Ty někoho máš! Kdo je to? Někdo z práce?
- Máti. - Co je?
- Loučím se. - No ale…
Hej! Kdo je to?
Prozraď mi to! Mo-um!
Co se děje, Jon-du?
Najednou se ti nechce do školky?
Nechce.
Když půjdu, budu čekat až do večera, než si pro mě přijdeš.
- A kdybych tě vyzvedl dřív? - To taky nechci.
Nemohl bys pak kvůli mě pracovat.
Taky je mi smutno, že tam musíš být celý den.
Ale pochopíš to, aspoň na chvíli?
Nemůžu být u Mo-um doma?
Jsem tam ráda.
Paní Bangová mi vaří mňamky.
A Mo-um si se mnou hraje.
Taky si s tebou budu víc hrát, bude legrace.
Co jet o víkendu na kolo k řece Han?
- Opravdu? - Jo.
Tak jdeme do školky?
Studenti, prosím nedotýkejte se surovin.
Pouze si je prohlédněte,
zda vám něco nechybí nebo nepotřebujete-li víc.
Zkontrolujte si to prosím nyní.
V průběhu zkoušky již nebude možné vašim žádostem vyhovět.
Nějaké otázky?
Tak tedy zahajuji zkoušku.
NÁRODNÍ CERTIFIKÁT PRAKTICKÁ ZKOUŠKA
- Už to jíš zase? - Jo.
- Vídáš se s někým, viď? - Jo. Cože?
Dřív jsi jedl rozvážně jako anglický džentlmen.
Teď do sebe už pár dní láduješ tohle.
A chodíš z práce přesně v šest. Podezřelé. Vůbec ti to není podobné.
Protože si teď chci víc užívat noční život.
Navíc v tomhle je všechno už namíchané,
takže mi to ušetří čas.
A ještě k tomu je to dobré.
Znáš mě. Jakmile mě něco chytne, držím se toho.
Jo, to je fakt.
Mám si taky dát?
Jo, jasně. Ochutnej.
Co si mám dát?
Bulgogi je dobré, jestli nemůžeš pálivé.
Bulgogi? Dobře.
Bezva, je tu i vidlička.
Čchösungu! Co tu děláš?
Co myslíš? Přijel jsem pogratulovat přítelkyni.
Tumáš.
Proč mi gratuluješ? Výsledky ještě nezveřejnili.
A co ta kytice?
Na rozdíl od tebe věřím, že proces je důležitější než výsledek.
Zabiju tě.
I kdybys mě zabila, bude to pro mě happy ending.
Jsi čím dál nestydatější.
Co? Jen aktualizuju firmware do boyfriend módu.
Nejnovější verze má květiny.
Balamutíš mě.
Ale nechám to být, ta kytka je hezká.
- Ty jsi hezčí. - Nepřeháněj to.
Jsi od těch květin k nerozeznání.
Přestaň, přepnu tě do továrního nastavení.
Ne, to nechci. Končím.
Zdravím!
To už je doba.
Jo.
Byla jsi někde?
Na služební cestě.
Musím rovnou do práce, takže promiň.
Otrava, že musíš do práce, když je tak pěkně.
Není dobré nechat se prací svazovat.
Koukni na mě. Jsem svobodnej a vysmátej.
Musí být super nemít práci a kam patřit.
Už nejsem bez práce.
Začal jsem něco nového.
Prodávám tohle.
- Jeden ti dám. - Děkuju, nechci.
Neodmítej. Ber.
- Říkala jsem, že nechci. - Zvednu to.
Tam pracuješ?
To je kamarádova firma.
Koho? Pana Juna?
Ne, Čoi Sung-hja.
- Sung-hjo! - Dong-džine.
Mám tam něco?
Dávej pozor.
- Co ty tady? - Co?
Moc dlouho jsi milej nebyl.
Počkej, až přijdeme domů.
A co ty kytky?
- Ty jsou moje. - Jeho.
Mám je od klienta.
- Ukradla mi je. - Nesla jsem mu je.
Kradeš lidem kytky?
Neboj, máma se o tom dozví.
Ne, nic jí neříkej.
Máma? Sestra?
Počkat. Vy dva jste sourozenci?
Ano, je to trapné, ale je můj mladší bratr.
A odkud se znáte vy dva?
Z mé staré posilky.
Aha.
Kdo by řekl, že jsme takhle propojení.
Je svět tak malej, nebo je to osud?
Hele, když už jsem tady, neukázal bys mi kancl?
Co prosím? Jasně. Chceš ho vidět, jo?
Páni, tady to je vymazlený. Vypadá to přepychově.
Proč jsi ho sem vzal?
Co jsem měl dělat? Nemohl jsem říct ne.
Proč ne? Hej!
Běž! Jestli ses vynadíval, zmiz!
Patří ti to tu? On nic neříkal.
- Co mě máš co vyhánět? - On taky chce, abys vypadl.
Promiň?
Říkals, že to prodáváš, viď?
Věděl jsi, že na sociální sítích s tím byla aféra?
Je to velice oblíbené zboží, těžko k sehnání.
Ale díky konexím je tvoje.
Děláš si srandu? Nic mi nedal.
Tak jsem to nemyslela.
Ta aféra vznikla proto, že ten protein je plesnivý.
Tys to nevěděl?
Cože?
To není možné.
Mami!
Co je? Proč ho táhneš za ucho?
Táta je tu taky. Mami, tati.
Zase to podělal.
Mami, já ti říkala, ať už mu nepůjčuješ.
Nejenže o ty tvoje peníze přišel,
ale ještě ho možná zažalují.
Zažalují?
Víš, jak má v pokoji ty krabice?
Já si říkala, co to je.
Prodává plesnivý protein, co nebyl schválený k prodeji.
Cože? Plesnivý?
Co si s ním počneme?
Ty malej parchante!
Už dávno jsem tě měl vydědit.
Toleruju tě jen kvůli mámě, hajzlíku!
Vážně?
- To jsem taky nevěděl. - Hej.
To na věci nic nemění.
Zkus ji nejdřív vyřešit.
Kolik jsi jich prodal?
Vyklop to! Kolik jsi jich prodal?
Deset.
Na to, kolik jsi toho nakecal, to zas není tolik.
To je jedině dobře.
Než se to vymkne kontrole,
zavolej těm lidem a omluv se jim.
Vrať jim peníze.
- Dobře. - Kristepane.
Ten malej…
To já se cítím podvedená.
I když mě už přes deset let klameš, říkala jsem si:
„Tentokrát mu to vyjde.
Tentokrát se mu to povede.
Sice už mu bylo 30 a nemá práci, ale nebudu zlá.
Co když sejde na scestí?
Ale je to můj syn a má dobré srdce, budu v něj věřit.“
Dál už ale nemůžu.
Jestli máš oči, běž ven, rozhlédni se.
Podívej se, jak se lidi dřou.
A ty?
Myslíš, že vydělávat na ostatních bude hračka?
Jak to, že sis nezkontroloval, co prodáváš,
zvlášť když je to něco, co se konzumuje?
Jsi vážně nemožný.
Už uvažuješ úplně zkaženě.
Tak to není.
Opravdu jsem tentokrát chtěl uspět.
Vím to nejlíp.
Vím, že jsem pro vás oba přítěž.
Nejsem chytrej,
nebyl jsem dobrý student jako Sok-rju a mám slabou vůli.
Vím, že ode mě se nikdy nic nečekalo.
To vím taky.
Už jsem měl po krk být ustavičně nula.
Chtěl jsem něco dokázat!
Chtěl jsem vydělat balík peněz, koupit mámě kabelku
a tátovi nové auto!
Já taky!
Taky jsem chtěl být výjimečný.
Dong-džine.
Bože můj.
Dan-ho.
Nemohli bychom se aspoň zdravit?
Já tě pozdravil.
Ne tak formálně, nejen kývnout.
Co třeba: „Ahoj, jak se máš?“
„Jak to jde?“ Něco takového.
To už neudělám.
Ach jo.
To je srabárna.
Ale něco pro tebe mám. Tadá.
Na, vem si ho.
Pořád musím myslet na to, cos říkal na tom tábořišti.
Ne, to nejde. Nikdy.
Jon-du se nemůže stát tvou dcerou.
A to, co se stalo, byla chyba.
Musí být.
Proč?
Protože spolu nemůžeme být.
Ale…
nezní to divně?
Jak to myslíš?
Řekla jsem ti, že tě mám ráda,
a ty jsi říkal, že to nemůže být.
Neříkals, že mě nemáš rád.
Nemám tě rád.
- Co? - Říkalas, že mě máš ráda.
Nechtěl jsem být hrubý. Vyjádřil jsem to nepřímo.
Stavíš mě do těžké situace.
Tak co to bylo?
Všechny ty mastičky?
Nebyla ta plná taška způsob, jak mi dát najevo, co ke mně cítíš?
Špatně sis to vyložila.
Mast byla jen mast.
Aha.
Tak takhle to je.
I tak si to vem, je mi trapně.
Já půjdu.
Zapomněla jsem, že jdeme stejným směrem.
Půjdu první.
Nemusíš spěchat.
Tolik věcí teď budu muset přestat mít rád.
To je zlé.
Dále.
Máš hodně práce?
Ne, dočítám jednu dizertaci.
Je to důležité?
Ani ne. Čtu to jen tak ze zvyku.
- Co je? Potřebuješ něco? - Ne.
Jen jsem si říkala, co děláš.
Páni.
Netušila jsem, že tu máš tolik knih.
A to okno, je obrovské.
Jo.
Ale nepřijde ti ta postel moc úzká?
Musí být nepohodlná.
Spím sám, takže mi stačí.
Já spím sama na královské posteli.
Tak mě napadlo.
Co kdybychom se zas vrátili do ložnice?
Cože?
- Ty nechceš? - Ne, chci, chci!
Panebože!
Gjong-džongu!
Gjong-džongu, počkej na mě.
Ano, omlouvám se.
Hned vám ty peníze pošlu zpátky. Dobře.
Co chceš?
Co sem lezeš bez klepání?
Můžeš udělat totéž.
Jednou sis na dveře pověsila cedulku, že když vstoupím, zabiješ mě.
- Protože jsem tě nenáviděla. - Takhle se přiznáváš?
Myslela jsem, že tě má máma radši.
I když jsem se snažila být ve všem jednička,
pro ni jsi byl vždycky jednička ty.
To teda nebyl.
Ty jsi byla vždycky její všechno.
Zbožňovala tě a byla na tebe hrdá.
Žila jen pro tebe.
To nemá cenu.
Hele, Dong-džine.
Co?
Mám odžito o 13 měsíců víc, tak vím, o čem mluvím.
Ne každý může být výjimečný.
Většina lidí žije obyčejný život.
Mě nevyjímaje.
Tak nebuď tak posedlý tím být něco extra.
Jen najdi, na čem ti v životě záleží.
To je víc než dost.
Říkám ti to jako někdo, kdo byl nemocný.
Ubohý. Používá nemoc, aby mě poučovala?
A ještě jedna věc.
Říkám ti to proto, že to zřejmě nevíš,
ale nemáš slabou vůli.
Co?
Kvůli kuřecím stehnům bys mě dřív ubil k smrti.
Kdykoli jsme zašli na jídlo, sežrals naprosto všechno
jako roj kobylek.
Ale rok jsi přežil jen na proteinových nápojích a kuřecích prsou.
To chce silnou vůli.
Bylo fajn, když jsi dělal toho trenéra, byls tak zapálený.
Nebyl jsem trenér. Chtěl jsem se jím stát.
Tak proč jsi tu zkoušku neudělal?
Měl jsi dřít víc.
Teď jsi říkala, že jsem dřel dost.
- Ale jen ses pokusil. - Co tu děláš?
Zkouší to každý. Měls do toho dát víc.
- To je Sok-rju. - To jsem chtěl.
- Je u Dong-džina. - Co s ním?
- Myslíš, že chci být tupej? - Co děláš?
- Ticho. - Co?
Co je? Nesložila jsi tu zkoušku?
To nevadí. Můžeš to zkusit znovu.
Je normální, že člověk hned napoprvé neuspěje.
To by ani nebylo lidský. Už takhle jsi jako víla.
Odteď
mi můžeš říkat Zvonilka.
Co?
No,
tahle víla uspěla hned na první pokus!
Mám certifikát šéfkuchaře korejské kuchyně!
Ty kráso!
To je neskutečný!
Počkej tam! Hned jsem u tebe.
Páni!
Bacha, to nejsou dveře! Spadneš!
Tudy to nepůjde. Obejdu to.
Tak zatím.
Běž!
Co je to s ním?
Nesledoval tě někdo?
Jsme v Koreji, nebo na Havaji?
Nemyslíš, že jsi dost podezřelá?
Měli bychom si v okolí dávat pozor.
Už spolu takhle chodíme ven desítky let.
Mohli jsme se objímat,
a nikomu to divné nepřišlo.
To je pravda.
Hej! Co když nás někdo uvidí?
Vždyť říkám.
Nikomu to nebude připadat divné.
Blahopřeju.
Dalas to na první pokus. To jsi celá ty.
Jsem moc šťastná.
Mnohem víc, než když jsem se dostala na vejšku nebo do Greip.
Jsem šťastný, že jsi šťastná.
Teď když mám certifikát,
teprve se do toho doopravdy pustím.
Začnu si hledat práci.
Až nastoupíš v kuchyni, musíš si dávat pozor.
Na vodu, oheň, nože.
Jiné muže.
To poslední promyslím.
Kuchaři mívají pěkné svaly na předloktí.
To snad ne.
Architekti mají lepší, koukej.
Páni, nekecej! Co to je?
Vystupují ti žíly.
Hele, koukej na ty šlachy.
Jo, koukám.
Hele ty adduktory a abduktory.
Dobrá práce dneska.
Jo. Odpočiň si. Ahoj zítra.
- Dobře. - Proč máš ten kostýmek?
Kam se chystáš?
Někam jdu. Čau.
Vážně jsi tak nechápavý?
Co jsem provedl?
Podívej se na tu barvu. Truchlí.
ZESNULÁ JO DŽU-UN
Ahoj, Džu-un.
Jsem tady.
Dlouho jsme se neviděly.
Mám to teď dost hektické.
Ne.
To je jen výmluva.
Vlastně jsem…
na tebe…
tak trochu zapomněla.
ZESNULÁ JO DŽU-UN
20. LISTOPADU 1988 - 2. SRPNA 2021
Říkalas, že tam ještě můžou být děti.
Pořád si živě vzpomínám, jak jsi do té budovy vběhla.
Kdykoli na to pomyslím,
je mi moc úzko.
Jo. Jsme teď stejně staré.
Příští rok už budu starší než ty.
Tak já půjdu.
Zase přijdu.
Jon-du.
Pozdrav.
Ahoj,
mami.
Ahoj,
tati.
ZESNULÍ KANG IN-HO A SEO DŽI-JON
Mami.
Tati.
ZESNULÍ KANG DONG-DŽU A LI MI-DŽONG
Dži-jon.
ZESNULÍ KANG IN-HO A SEO DŽI-JON
A In-ho.
Daří se vám dobře?
Jon-du ale vyrostla, co?
Je vyšší a přibrala.
Jí mrkvičku a teď už i papriku.
Taky umím abecedu.
To je pravda.
Zpívá výborně písničku s abecedou.
Nemusíte se o ni bát.
Zůstanu s ní.
Naučila jsem se…
skládat origami květiny.
Přinesla jsem vám je, mámo a táto.
Táta už…
Chci říct strejda Dan-ho už dostal.
Dáš jim je sama?
Zase přijdeme.
Tak se mějte hezky.
Tebe bych tu nečekal.
Odpočívá tu moje první mentorka.
Ve školní tělocvičně hořelo.
Šla dovnitř pomoct.
Všechny zachránila a odešla do nebe sama.
Pěkně to zvorala.
Muselo to být těžké.
Pro tebe to muselo být těžší.
Omlouvám se, poslouchala jsem.
Stalo se to tak náhle.
Měli jsme rodinný výlet.
Na poslední chvíli jsem musel jet dělat reportáž.
Ale…
Je to ona?
Ano.
To je má švagrová.
Pane.
To dítě!
Kde je?
Je to moje neteř.
Ještě je tak malá.
Pane…
Říkali, že švagrová
se Jon-du držela do poslední chvíle.
Zůstali jsme jen my dva.
Proto ses rozhodl…
stát se jejím tátou?
Ano.
Pro mě byla Jon-du zázrak.
Pro ostatní ale asi ne.
Naše stará čtvrť…
Naše rodina v ní žila dlouho.
Ale jednoho dne začaly ve školce kolovat divné zvěsti.
Že Jon-du přežila na úkor svých rodičů.
Cože? Jak to někdo mohl říct?
Dostal jsem nás odtamtud dřív, než Jon-du zjistila, co to znamená.
Odjeli jsme sem.
Chceš obejmout?
Moc ráda bych tě teď nějak utěšila,
ale nenapadá mě, co ti na to říct.
Musel ses celou tu dobu cítit moc osamělý.
- Tak tě chci obejmout. - Ne.
Myslím, že bychom neměli.
Proč ne?
Protože mě pořád nemáš rád?
Protože se to pořád nesmí stát.
ŽIVOTOPIS
UNIVERZITA BERKKELEY GREIP - PRODUKTOVÁ MANAŽERKA
Dobře.
NÁBOR DO KOREJSKÉ RESTAURACE
ŽÁDOST PODÁNA
FUSION RESTAURACE STŘÍBRNÁ LŽIČKA HLEDÁ KUCHAŘE
ŽÁDOST PODÁNA
Ťuk, ťuk, pane architekte.
- Přišel ti dopis. - Jaký?
„Tento dopis vznikl v Anglii.
Přepošli ho sedmi lidem, nebo tě smůla provázej.“
- Pozvánka na Noc architektů. - A jo, každý rok touhle dobou.
Jo.
Můžeme si letos zase přivést doprovod?
Já to věděl. Máš s kým jít.
Já to věděl.
- To jsem neřekl. - Přiveď ji. Měl bys ji přivést.
Je to tvá šance jí ukázat, jak jsi skvělý.
Je to nutné?
Jsem skvělý vždycky.
Vždy tak pohotový a chytrý.
Ale tentokrát budeš ještě skvělejší. Proč?
Ta restaurace, cos loni navrhoval,
byla letos vybrána na Architektonický počin roku.
Jo?
Už máš tolik cen, že tě to ani netěší.
To je nuda. Odcházím.
Jdu domů.
Čau.
Mimochodem, Sung-hjo…
Jo?
Moc dlouho jsem seděl. Protahuju se.
Jo, jasně. Víš co? Nevadí. Jen pokračuj.
Vypadáš zdravě.
- Čau. - Tak čau.
Ty bláho!
Vzhledem k tomu, co jsme procvičovali,
napište nyní vaše oblíbené citáty.
- Dobře! - Ano!
Tak ukaž…
ŠŤASTNÁ RODINA, ŠŤASTNÝ ŽIVOT
„Toulat se životem sama jako kravka.“ Jasně.
To jsi celá ty, Dže-suk.
Když nad tím tak přemýšlím, vypadáš trochu jako kráva.
- Bů. - Páni.
Máš stejně průzračné oči.
- Koukni na mě. - Fakt?
- Hej, holky. - Náhodou mám pěkný oči.
Holky, poslouchejte.
Ne kráva. Má to být nosorožec.
To je citát z buddhistických textů.
Přestaň se zas vytahovat!
V tom chrámu jsi psala francouzsky, a teď zas?
„Le plus grand bonheur après que d'aimer, c'est de confesser son amour.“
Ani to nechci vědět!
Buďte zticha, madam!
Jo.
Co jsi napsala, In-suk?
„Jsi předurčen tu zkoušku složit.“
Přišpendlím to Ki-hunovi na zeď.
Tomu říkám láska.
- To byla zábava. - Páni.
Hele, koukejte, co tu visí. Mají tu tolik kurzů.
Jo.
Vybereme si příště další.
Jo, španělština zní slibně.
Dějiny umění taky.
Vaření může být zábava.
- Páni. - Tam jdi.
Co jóga?
Hele, hodiny ukulele, super.
- Na to jdi. - Všechno zní dobře.
To je fajn, když teď Hje-suk nepracuje.
Že můžeme takhle podnikat věci.
Měla jsem dřív v životě napilno.
- Teď si chci víc užívat. - Jo?
V tom případě pojeďme na výlet.
- Cože? - Na výlet?
- Jo. - Už jsem s ní jela na Soraksan.
Nejen vy dvě. Všechny čtyři.
Pojeďme do ciziny.
- Do ciziny? - Jo.
Třeba na výletní plavbu!
Tolik bych to chtěla!
Jo, co takhle plavba po Středozemním moři?
To by bylo hezké.
Kolik to tak stojí?
Tak pět, šest milionů wonů?
Ještě to nějak vylepšíme.
- Takový balík? - Vezmeme si šaty!
- Mají tam párty? - Jo.
- Jako na Titanicu? Co? - Nezačínej!
- Pojeďme. - Potopil se!
- Jo. - Vážně?
Vidělas ten film?
I když na to přijdu, vichr života…
Zlato.
Co tu děláš, proč jsi nešla domů?
Jen jsem se zastavila.
Užila sis dneska tu hodinu umění a kultury?
Jo.
Je čas oběda, ale nikdo tu není.
I takové dny bývají.
Heleď se.
Kamarádky chtějí jet na výlet…
- Vezu zboží! - Zdravím!
Jak se vede?
- Dobře. Tady máte objednávku. - Díky.
Berete si čím dál míň.
Dneska je těžká doba.
Taky vám poklesly příjmy, pane Džo?
Taky jsem se obával,
ale před střední školou otevřeli bufet velkého řetězce.
Přebrali všechny zákazníky z okolí,
ale hodně od nás objednávají.
To jsem neměl říkat.
Už půjdu.
Na shledanou.
Co jsi říkala, miláčku?
Ale nic.
Bože můj, proč to říkal?
BOHUŽEL VAŠI ŽÁDOST MUSÍME ODMÍTNOUT
PŘEJEME VÁM MNOHO ÚSPĚCHŮ
Vzali mě do restaurace U Kanga.
Páni. Ta má michelinskou hvězdu.
Měla jsem štěstí.
Oslavme to někdy brzy. Platím já!
Kde se dnes sejdeme?
No…
Ani na rande se kanceláři nevyhnu.
Omlouvám se.
Na oplátku ti dám tohle, až to dovařím.
Proč si to fotíš?
Až budeš slavná, nechám si to notářsky ověřit.
Zlatokope.
Nejdřív ale ochutnám.
Je to dobré.
Brokolici nesnáším.
Ale necítím ji. Je to krémové.
Mohlo to být lepší.
Něco tomu chybí.
Ne, takhle je to dokonalé. Fakt je to dobré.
Ne, kromě vloček a hnědé rýže to chce
ještě něco, co tomu dodá zajímavější texturu.
Sok-rju,
neměla bys příští týden čas?
Příští týden? Proč?
Architekti pořádají výroční akci.
- Aha. - A navrhoval jsem jednu budovu.
Prý vyhrála Architektonický počin roku.
Vážně? Blahopřeju!
Díky.
Ten večer proběhne slavnostní předávání.
Budou tam mí školitelé a další kolegové z branže.
- Mjong-u taky. - Fajn.
Jo, no a…
chtěl bych tě tam vzít.
To asi nepůjde.
- Jak to? - No…
Já do té společnosti nepatřím.
Proč ne? Bojíš se, že to bude trapné?
Nebo si ještě nejsi jistá, jak se to mezi námi vyvrbí?
Ne, kvůli tomu ne.
Tak o co jde?
Souhlasil jsem s tím, že to neřekneme u nás doma, a chápal to,
ale musíme to skrývat před všemi?
Svět je strašně malý.
Dokonce i Dong-džin a Na-jun se znají.
Kdo ví, kde na někoho natrefíme.
Takže prozatím…
Jsi naštvaný?
Ne.
Omlouvám se.
Ne, ty promiň, že jsem zvýšil hlas.
Nezlobím se.
- Opravdu ne? - Ne.
Respektuju tvoje rozhodnutí,
neber moc vážně to, co jsem řekl.
Jo.
POSILOVNA
Co tam stojíš? Pojď.
Co?
Pane Go, mýlil jsem se.
Žij jsem v deziluzi.
Promrhal jsem spoustu času sněním.
Už nejsi tak namachrovaný, tak to taková ztráta času nebyla.
Vylešti ji.
Ano, pane! Jdu na to.
Dělej to pořádně!
Provedu!
Restaurace U Kanga. To musí být něco.
Vaří tam fakt skvěle.
Taky tomu nemůžu uvěřit.
Ale ty jsi ještě úžasnější, Su-džin. Otevíráš si vlastní restauraci.
Proto jsem chtěla ten certifikát.
Nedávno jsem podepsala předběžnou smlouvu s realitkou!
Páni, gratulujeme!
Jste obě neuvěřitelné.
Mně nepřijali ani na jedno z míst, na která jsem psala.
Možná protože jsem moc stará.
Možná protože máš moc skvělý životopis.
- Co? - To ano.
Já bych taky nepřijala do kuchyně někoho,
kdo pracoval pro Greip.
Bála bych se dát ti práci.
Myslíš?
Jen tím chceme říct, jak jsi úžasná.
AEA PORADENSTVÍ - STUDIUM V ZAHRANIČÍ
AMERICKÝ KULINÁŘSKÝ INSTITUT
NEJLEPŠÍ AMERICKÁ ŠKOLA GASTRONOMIE
AEA PRŮVODCE ZÁPISEM DO CIA
Čekal jste dlouho?
- Ne, to nic. Dobrý den. - Dobrý den.
Děkuji, že jsme o vašem domě mohli napsat ten článek.
Za málo.
Naše restaurace získala cenu, tak jsem rád.
Pomůže to obchodu.
Snad ano.
Přijdu se sem příště najíst.
Lasagne mi moc chutnaly.
Mám vám je teď udělat?
Ne, v žádném případě.
Máte volno. To po vás nemůžu chtít.
Udělám je, protože je chci ochutnat.
V tom případě…
můžu si je vzít s sebou?
Copak to je?
Lasagne, ravioli a gnocchi.
Mám to z jedné známé restaurace.
To se hodí. Nechtěla jsem vařit.
Mimochodem, je Sok-rju doma?
Jo, je nahoře.
Dobře.
To je super. Je tak pozorný.
To snad ne. I tohle mi připadá roztomilé?
Asi jsem cvok. Určitě jsem cvok.
Bože.
Totální cvok.
Jo, mám dost.
Určitě zjistila, co tomu chybělo.
KVĚTÁK
AEA PORADENSTVÍ - STUDIUM V ZAHRANIČÍ
Co tu děláš?
Jak dlouho tu jsi? Proč jsi nic neřekl?
Poklidila bych, kdybych věděla, že přijdeš.
Co je to?
Nic.
To je ta škola, kterou zmiňoval Hjon-džun?
Na co to máš?
Nic to neznamená. Prostě to mám.
Ale dost sis o tom zjišťovala.
Pojďme ven, nebo nás uslyší máma.
Chystáš se mě zas opustit a studovat v cizině?
Prohlížela jsem si to pro všechny případy.
Jo, ale proč bys to dělala?
Víš, jak pro mě bylo předtím těžké nechat tě jít?
Když jsme teď konečně spolu,
jak bys mohla…
Jak tě to mohlo napadnout, a neříct mi to?
Čas vedle tebe plyne neskutečně rychle.
Být byť jen ve vedlejším domě mi připadá strašně daleko.
Jak jsi mohla jen tak…
Jak jsi mohla v klidu přemýšlet, že se rozdělíme?
Taky mi to vadí.
Je pro mě těžké být od tebe.
Není to lehké ani pro mě.
Nepřijde ti, že si protiřečíš?
Nechceš být beze mě,
ale za mými zády si hledáš cizí školy.
Chtěl jsem tě nechat dělat si, co chceš.
Protože jsi po té nemoci.
Nemáš na výběr než být opatrná.
Když jsi to chtěla tajit, chápal jsem to.
Řekl jsem si, že počkám.
Ale asi jsem se spletl.
Víc pro tebe neznamenám.
Odmítli mě úplně všude.
Ani v jedné z těch restaurací
si mě nepozvali na pohovor.
Myslela jsem: „Jsem pořád mladá, mám sen.“
Chtěla jsem začít nanovo.
Asi jsem byla moc naivní.
Myslím…
že 34 je divný věk na rozjezd něčeho nového.
Taky ten diplom mám až teď.
A byla jsem nemocná.
I tak jsem dál chtěla vařit.
Myslela jsem si, že s diplomem to bude snazší.
Že nastane průlom.
Jen jsem se vyhýbala problému.
Sok-rju.
Nechtěla jsem se před tebou ztrapnit.
Chtěla jsem být vedle tebe sebevědomá.
Proto jsem odmítla jít na tu akci.
Sok-rju.
Vůbec mi nepřipadáš trapná.
Neznám nikoho víc zapáleného pro věc a čestnějšího než ty.
A je mi jedno,
co děláš nebo jak můžeš působit.
Mám tě rád přesně takovou, jaká jsi.
Díky, žes to řekl.
Jsem za to ráda.
Ale obávám se, že mi to nestačí.
Já…
nemůžu být živá jen z lásky.
Je mi to líto. Půjdu.
Nechci, abys šel za mnou.
Potřebuju jen trochu prostoru.
Jen na pár dní.
Ne, na týden.
Proč?
Nebudu se ukrývat v jeskyni,
ale je mi stydno.
Takže chci na chvíli zmizet.
Uděláš to pro mě?
Mo-um, jsi v pořádku?
Co?
To je ten reportér.
Nejodhodlanější reportér na světě.
Reportér Kang Dan-ho.
- Bravo! - Myslím, že jsi opilá.
Měla bys jít domů.
Doprovodím tě.
To je divný.
Když si sundáš brejle, je z tebe Bahňák Man.
Proč jsi stejnej?
Kdes nechal pláštík?
Kde je?
Myslím, že jsi opilá.
Koupím ti něco na kocovinu.
Proč jsou tvoje slova a činy v takovým rozporu?
Proč se chováš jinak, než píšeš?
Chci říct,
ve svých článcích jsi samá odvaha a charakternost jako Bahňák Man.
Ale ke mně
se chováš jako bázlivej, úzkoprsej padouch.
Máš pravdu. Jsem padouch tvýho života.
Doplatíš na to, když budeš se mnou.
Nebudu tě moct bránit ani zachránit.
Takže na Bahňák Mana…
můžeš zapomenout jako na májové kvítí.
To je prča!
- Hele, Dan-ho. - Co?
Připadám ti jako nevinná princeznička,
co čeká, až ji Bahňák Man zachrání?
Postarám se o sebe sama.
Ty, Bahňák Mane, by ses měl spíš starat o svoje pocity.
A tentokrát
to není náhoda. Je to schválně.
Vyhni se, jestli chceš. Zatraceně.
Vyhnul ses?
Ne, sundej mě!
Nehýbej se, jinak spadneš.
Zeměkoule se točí.
Cítím sílu gravitace.
Země se třese.
Jako na hoře Pektusan.
Erupce.
Myslíš, že v tom kráteru vážně žije příšera?
Kam půjdeme?
- Dej mě dolů. - Dobrý večer.
Dobrý večer.
Není to náhodou…
To, co nesete na zádech, je moje dcera?
Svatá dobroto. Jak ses mohla takhle zlískat?
Že se nestydíš!
Kdo jste?
Kdo… Mami?
To je máma!
Jako malá chtěla být Spider-Man,
dokonce si na ruce dala lepidlo.
Teď vyrostla a akorát mi dělá ostudu.
Cak, cak!
- Kriste. - Cak.
- Proč jsi namol? - To bolí.
Děkuju, Dan-ho.
Omlouvám se.
Nevychovala jsem ji správně.
Říkám si, kdo si proboha takovou holku vezme.
Vychovala jste ji moc dobře.
A taky
bych si Mo-um rád vzal.
Prosím? Jak to myslíte?
Vím, že je pro mě moc dobrá.
Jistě také budete mít obavy.
Proto jsem se snažil přerušit všechen kontakt,
ale nedokážu to.
Dan-ho.
Chybíš mi, Sok-rju.
BE SOK-RJU
Potřebuju jen trochu prostoru.
Jen na pár dní.
Ne, na týden.
Nebudu se ukrývat v jeskyni,
ale je mi stydno.
Takže chci na chvíli zmizet.
Uděláš to pro mě?
Není to dobré.
Ani tohle.
Proč všechno chutná příšerně?
Co děláš?
Zahazuju svou ubohou minulost spolu s plesnivým proteinem.
Platíš vysokou cenu.
Měl bys mámě ty peníze vrátit.
Dám jí je hned, jak mi zaplatí.
Zas pracuju v posilce.
Taky si udělám ten certifikát.
Jo?
Co ta změna?
Něco jsem pochopil, po tom, cos mi řekla.
Hodně jsem přemýšlel, proč jsem byl tak naivní.
To proto…
že jsem si připadal méněcenný.
Jako trapná nula.
Proto jsem byl tak zabedněnej.
Chtěl jsem být lepší než ty.
Ale jsme rodina. Tohle není podstatné.
To je otřepaný. Ani jsem to nechtěl říkat.
Tohle vyhodím.
Jde se.
Už máme rozpis
na restaurátorský průzkum toho domova pro důchodce.
Příští týden to tam musíš zmapovat.
Sung-hjo?
- Haló? - Jo? Co je?
Promiň.
Cos říkal?
Neklape to v milostném životě?
Co? Objevují se trhliny? Rozejdete se?
To se ptáš, nebo to víš?
Nevím, ale chci to vědět, tak se ptám.
Já na tu Noc architektů asi nepůjdu.
Cože? Co tak najednou?
Ale…
Můžeš za mě převzít tu cenu?
Vím, že vypadám, že jsem se na pódiu narodil,
ale měl by sis ji převzít sám.
Pomoz mi, prosím.
A musím už jít.
Můžeme se ještě sejít pak?
Kam jdeš?
Staveniště v Sehjon-dongu.
Nedokončují tam teď rámování?
Jo.
- Tak dávej pozor. - Čau.
Ale dost jsem přibral.
Radši si dám před tou cenou detox.
Ten reportér chce s námi celý den pracovat.
- Chce být na staveništi? - Ano.
Píše články z vlastní zkušenosti.
Kolik práce mu mám naložit?
Mám s ním jen chodit na pochůzky?
Ne.
Bude pracovat stejně jako ostatní.
Berte ho jako čerstvého, mladého zaměstnance.
Učte ho.
Nedám mu to zadarmo.
Přiveďte ho.
Dobře. Přišly ty dokončovací materiály?
Ano, přišlo zateplení.
Teď ho instalujeme.
- Podívám se, když jsem tady. - Jistě.
SOK-RJU
POHOTOVOST
Sung-hjo!
Sung-hjo, kde jsi?
Tady.
No tak.
Proč brečíš?
To ti nikdo neřekl, že to nic není?
Měl jsem ti zavolat.
Mám pochroumanou pravou ruku…
Miluju tě.
Co?
Říkám, že tě miluju.
Sok-rju.
Byla jsem blázen.
Kvůli lásce bych si neměla připadat méněcenná.
I když nemůžu žít jenom z ní,
ztratila jsem i chuť k jídlu.
Všechno chutnalo hrozně,
takže jsem se nemohla procvičovat.
Řekla jsem, ať nevoláš, ale čekala jsem na to.
Nic nebylo správně.
A taky se stalo tohle.
Víš, jaký jsem měla strach?
Málem jsem ze šoku omdlela!
Málem to se mnou seklo!
Omlouvám se.
Proč se usmíváš?
Jestli mě ještě někdy takhle vyděsíš, tak si mě nepřej!
Jak jsem říkal, budu šťastný i zabitý.
To neříkej.
Nebreč. Proč pláčeš?
Hele, nic se mi nestane. Neumřu.
Ať se mi přihodí cokoli,
vždycky ti budu stát po boku.
- Jasné? - Jo.
Tak…
řekni to ještě jednou.
Co?
Že mě miluješ.
Už jsem to řekla. Proč to mám říkat znovu?
Miluju tě, Sok-rju.
Moc jsi mi chyběla,
ale chtěl jsem poslechnout, tak jsem nevolal
a čekal, jak jen to šlo.
Ale jakmile jsem se zranil,
pomyslel jsem si, že se aspoň uvidím se Sok-rju.
Je škoda, že neexistuje lepší výraz než „Miluju tě“.
Tak moc tě totiž miluju.
LÁSKA
ŠTĚSTÍ JE BÝT ZAMILOVANÝ AŽ PO UŠI
ANDRÉ GIDE
LÁSKA OD SOUSEDŮ
Vyhrálas cenu v soutěži vaření. Přihlásil jsem tě.
Promiň, že jsem se tě nezeptal.
Takže jsem vyhrála cenu?
Co dělat to, co předtím?
Ve Státech jsi natáčela videa o vaření. Můžeš zas.
- Tak můžeme. - Dobře, začneme.
S ním chodit nemůžeš! Ať se třeba propadnu!
Mo-um a já se máme rádi.
Já nevím, co dělat.
- Budu se ženit. - Počkej. S kým?
Musím ji požádat o ruku.
Neznáš nějaký dobrý způsob?
VEZMEŠ SI MĚ?
Je to dnes.
Překlad titulků: Vixo