SZERELEM A SZOMSZÉDBAN
Most miért nézel így?
Csak…
Olyan, mintha álmodnék.
Nem hiszem el.
- Jaj! - De nem álom, ugye?
Nem. Valós.
És együtt vagyunk.
Fura.
Hogy így együtt vagyunk itt.
Mi fura benne?
Mintha csiklandoznának.
Nem tudom megmondani pontosan, hol,
de valahol a szívem mélyén úgy érzem,
mintha buborékok pukkannának.
Nekem is.
Úgy bizsereg, mintha elektromosság haladna át a testünkön, nem?
De. Nem, tudod, milyen?
Mielőtt injekciót adnak, és keresik a vénát,
és összeszorítod, aztán elengeded az öklöd?
Ilyen érzés.
Szerelem.
Tessék?
Ez a szerelem.
Ne már! Még túl korai annak nevezni.
Harminc év után is túl korai?
Igaz.
De valamiért összerándulok a „szerelem” szó hallatán.
És zavarba jövök.
Szeretlek.
Mint családtagot, barátot és szerelmemet.
Bár az időről időre változott, hogyan…
olyan nem volt, hogy ne szerettelek volna.
Nagyon jól éreztük magunkat, köszi!
Sziasztok!
- Mi-suk néni? - Hogy jöttünk vissza?
Kirándultunk, de egyetlen képet se tudok felmutatni róla.
Azért, mert a kamera nem hazudik.
Így nézel ki. Anyádnak panaszkodj!
Pedig Gyeong-jong szupermodellt csinált Hye-sukból.
Olyan hosszúnak tűnt a lába!
De Hye-suk…
És ugyanez volt, mikor rákot ettünk.
Gyeong-jong kiszedte a húst mindegyik ollóból,
és a szájába adta.
De te? Csak tömted a fejed.
Azért, mert orvos.
Profin tud boncolni.
- Azért. - Elfelejtetted?
Te meg szakács vagy.
Sétálni akartam este, de berúgtál és beájultál.
Miért horkolsz annyit?
Nem direkt horkolok!
Már megjöttetek?
Mi-suk néni, jó volt a kirándulás?
Nem vagytok kicsit öregek ahhoz, hogy képregényt olvassatok kora reggel?
Seung-hyo!
Szerelmes sztori?
Milyen romantikus vagy!
Igen, egy kicsit.
Igen.
- Figyelj, Seung-hyo! - Igen?
Kihagytál egy gombot az ingeden.
Kisgyerek vagy? Az inged se tudod rendesen begombolni.
- Gyere ide! - Igaz.
- Miért vagy ilyen ügyetlen? - Nem is értem.
Milyen hülye hiba.
Anya! Azt kérdezte, jó volt-e a kirándulás.
Kérdezd apádat!
Miért? Csináltál valamit?
Nem, csak veszekedni akar.
Apa, hagyd már!
- Itt az összes leves. Seung-hyo! - Igen?
Hívd át a szüleidet!
- Levest enni. - Jó.
Menj már! Igyekezz!
- Csináld meg a többit! - Jó.
Megjelent a Hercegnő 20. száma!
Nem volt otthon semmi, épp rendelni akartunk.
- Köszönjük! - Nincs mit.
Rosszul érezzük magunkat. Még nem is tudtál pihenni.
Á, nekem nem gond.
De a másnapos férjemről nem tudok nyilatkozni.
A kutyákat sem szabad piszkálni, mikor esznek.
Amúgy a gomtang jó a másnaposságra.
Igen, nagyon jó.
Milyen volt a kirándulás?
Nagyon jó. Szinte újjászülettünk.
- Ugye, szívem? - Igen.
Legközelebb ti is gyertek velünk!
Mi?
De nem jó, ha csak ők ketten jönnek!
Jobb lenne, ha nem maradnának parlagon.
Micsoda?
Úgy érti, ki kéne házasítani őket, aztán elutazni együtt.
Kiházasítani?
- Igen. - Tessék?
Hye-sukkal megbeszéltük, hogy párt találunk nekik.
Jaj, ne már! Talán vérszerződést kötöttetek?
Szívem, a kórházban is nézelődhetnél, hátha találsz valakit.
- Igen! - Jó.
- Jó? - Szerintem nem találtok.
Kétlem, hogy bárki is elvenné Seok-ryut.
Na, Seung-hyo! Ne mondj ilyet!
Milyen hálátlan vagy!
- Kritizálod a lányomat? - Igen.
Nem gondoltam, hogy ilyen vagy. Haragszom.
- Nem úgy értettem. - Semmi baj.
Olyan nő sincs, aki kibírná őt!
Miért mondod…
Seok-ryu, mi a baj Seung-hyóval?
Igen, rendes és udvarias.
Rendes, mivel rám hasonlít.
Elnézést! Nem úgy értettem.
Csak mindig ezt csináljuk. Beszólunk egymásnak.
Igen.
Mindig húzzuk egymást és poénkodunk.
Értem.
Akkor ez az volt?
Igen.
Meg összeveszünk a gyerekek miatt. Együnk!
Jó.
Köszönjük az ételt
Jaj, de ideges lettem!
Hú!
Azt hittem, megfulladok.
Olyan ideges lettem, alig tudtam enni.
De átvészeltük. Ezután jobban kell figyelnünk.
Inkább mondjuk el őszintén, hogy járunk!
Nem.
Most nem jó.
Felbontottam az eljegyzést.
És Hyeon-jun nemrég volt itt.
Komolytalannak fognak tartani.
Akkor komolyan gondolod ezt a dolgot velem?
Hogy tudsz most viccelni?
Figyelj, ettől nem kell félned.
Mindent elég jól el tudok magyarázni.
Nem csak ezért.
Kellemetlen lesz, az agyunkra fognak menni.
Ha a szüleim megtudják, hogy járunk,
többet nem jöhetsz így a szobámba.
- Tessék? - Gondolj bele!
Tudni akarják mit, mikor, hol, miért, hogyan.
Állandóan rajtunk lesz a szemük.
Nem maradhatunk ki este.
Éjjel-nappal figyelni fogják a környéket.
Akkor pedig
olyan ártatlan és szűzies lesz a kapcsolatunk,
mint a kisgyerekeké.
Inkább tartsuk titokban! De szigorúan.
Nem bukhatunk le.
Ezt mondom én is.
Jól ment?
Hé, mit csinálsz?
Na, az utca közepén vagyunk!
- Jól ment? - Abszolút.
Erről is szép vagy.
- Oké! - Oké!
Menni fog!
- Nézzük meg, mi van az első emeleten! - Jó.
- Van olyan plüsshalászó is. - Mindent kipróbálunk.
13. RÉSZ SZERELEM
Mit csináljak ezekkel?
Megnyissam a csoportos vásárlást?
Nem, nem reklámoztam eleget.
A rövid videók mennek,
posztolok egyet, amin szedem és edzek.
Dong-jin, gyere, egyél dinnyét!
Jaj, anya! Kit érdekel a dinnye?
- Nem kérek! - Akkor ne egyél!
Majd megeszem én.
Ez a kölök örökre fehérjeporon akar élni?
Nahát!
A helyről nem is rakott ki képet. Csak magáról.
Jaj, Hye-suk! Nagyon jók lettek a képeid!
Hú, milyen jó alakod van! Akár egy modell.
Igen, cseréld le a profilképedet! Ez életed legjobb fotója.
Gondolod? Nem nézek ki olyan jól rajtuk.
Pedig jobbak, mint élőben.
Nahát!
Mi is ott voltunk, de egy kép sincs, amit kirakhatnék.
Még mindig a képek miatt morogsz? Anyám!
Százat kéne csinálnom,hogy egy jó legyen.
Nem nézted, nyitva van-e a szemem, hogy áll a hajam.
Oda se néztél.
Ne haragudj, Mi-suk! Tévedtem, hagyjuk abba!
Már a fülemen jön ki.
Nézd meg ezt! Ez egy profi fotó!
Alulról fényképezte, mint egy modellt.
Megőrülök!
Hé, te kölök! Gyere, edd meg a nyavalyás dinnyét!
- Így. - Mit csinálsz?
Farkasszemet nézel a brokkolival?
Aha.
Bab, spenót, padlizsán.
Idegek háborúja azzal, amit a legjobban utálok.
Ha annyira utálod, miért vetted meg?
Anya azt mondja, egészségesek, és folyton ezekkel traktál.
Akkor megveszed és kidobod a világ összes zöldségét?
Olyan recepteket találok ki, amitől jó ízűek lesznek.
Tudod, van, hogy egy sportoló kitalál egy mozdulatot,
és róluk nevezik el?
Igen, mint Kim Yunáról a forgást, vagy Yeo Hong-chulról a Yeo 1 és 2 elemet.
Igen, én is egy ilyen saját ételen gondolkozom.
És mit főzöl?
Brokkolis-csirkés rizottót!
Jaj! Már a nevétől is elmegy az étvágyam.
Eléggé, ugye?
Na, a konyha szent hely! Mit csinálsz?
Abbahagyjam?
Ne, folytasd!
Miért ég a villany? Van itt valaki?
Jóságos ég, ezt le kell kapcsolni!
És itt is ég a lámpa!
A mai fiataloknak fogalma sincs a spórolásról…
Ez meg mi?
Gomba, spenót, zeller.
Így meg fog romlani.
Ezeket hűtőbe kell tenni!
Ilyen nincs!
Jesszus, hogy kerül ide?
Azt mondtad, este nincs itt senki.
Biztos itt hagyott valamit.
Nagyon feledékeny.
Meddig kell még várnunk?
Két nap múlva vizsgázom. Gyakorolnom kell.
Előbb kellett volna felkészülnöd.
Szerinted nem fog sikerülni?
Az írásbeli könnyű volt. A gyakorlattól félek.
Az mondták, az emberek harmada se megy át.
Keresed a kifogásokat, ha megbuknál?
Figyelj, három dolog van, ami velem sosem fordul elő:
bukás, kudarc és visszautasítás.
Akkor jó.
Ne álldogálj ott, gyere ide!
Bujkálás és titkolózás.
Az életem egy hullámvasút újabban.
Nekem bejön. Izgi.
Te akartad világgá kürtölni, hogy járunk.
Látom, élvezed a helyzetet.
Az élvezet csak most kezdődik.
És sosincs vége.
Siess, elkésel a munkából!
- Helló! - Yeon-du!
- Do néni! - Yeon-du!
Hiányoztam neked?
Igen.
Te is nekem.
Nahát, milyen szép vagy ma!
Dan-ho, nem tudnád itt hagyni Yeon-dut?
Nagyon fogok vigyázni rá.
Köszönjük szépen, de nem szükséges.
Jövő héten lesz bébiszitter.
De addig szívesen segítek!
Igazán kedves.
De nem akarnánk a terhére lenni,
már így is rosszul érzem magam emiatt.
Yeon-du!
Egyáltalán nincs a terhemre.
- Megyünk. - Jó.
- Szia, Yeon-du! - Szia!
Szép napot, Do néni!
- Szia, Yeon-du! - Szia, Mo-eum!
Ez így nem járja.
Most már kell egy unoka.
Kérj a nővéremtől egy harmadikat.
Menj már el egy vakrandira!
Mondd a nővéremnek…
Szerintem nem jó ötlet.
Remek lehetőség.
Gondoltam, szólok Seok-ryunak, de kár lenne kihagyni,
neked kéne menni.
Seok-ryu úgysem menne el vakrandira. És persze én sem.
De miért? Miért nem mész?
Van valaki, aki tetszik?
Pillanat!
Hohó! Igen, van valaki! Ki az? Egyik kollégád?
- Anya! - Mi van?
- Mennem kell. - Jó, de…
Hé! Ki az?
Mondd már el! Mo-eum!
Mi a baj, Yeon-du?
Hirtelen nem akarsz oviba menni?
Nem.
Ha elmegyek, estig kell várnom, hogy értem gyere.
- És ha korábban mennék érted? - Azt se akarom.
Mert akkor miattam nem tudsz dolgozni.
Nekem is megszakad a szívem, hogy egész nap ott vagy.
De nem tudnád kibírni még egy kicsit?
Miért nem lehetek Mo-euméknál?
Ott nagyon jó.
Do néni nagyon finomakat főz.
És Mo-eum mindig játszik velem.
Majd én játszom veled, és még jobb lesz.
Mi lenne, ha elmennénk bicajozni a Han folyóhoz a hétvégén?
- Tényleg? - Igen.
Most menjünk az oviba, jó?
Vizsgázók, kérem, ne nyúljanak a hozzávalókhoz!
Csak nézzék meg alaposan,
hogy hiányzik-e valami, vagy valamiből több kell.
Kérem, nézzék meg most!
A vizsga megkezdése után már nem kérhetnek semmit.
Van kérdés?
Akkor kezdődjön a vizsga!
ORSZÁGOS SZAKMAI VIZSGA GYAKORLATI FELADAT
- Már megint ezt eszed? - Igen.
- Jársz valakivel, ugye? - Aha. Tessék?
Régebben olyan lassan majszoltad az ételt, mint egy francia főnemes.
Most meg napok óta csak ezt eszed.
És pontban hatkor lelépsz. Gyanús ez nekem. Nem rád vall.
Azért, mert szeretnék élni is egy kicsit.
Ebben meg már minden benne van,
időt spórolok vele.
És ami a lényeg, hogy finom.
Ismersz. Ha valamire rákattanok, akkor utána nem váltogatom.
Igen, ez igaz.
Megkóstolhatom?
Persze. Kóstold meg!
Melyiket válasszam?
A bulgogis jó, ha nem ehetsz fűszereset.
Bulgogis? Jó.
Nahát, még kanál is van!
Choisseung! Mit keresel itt?
Szerinted? Jöttem, hogy gratuláljak a barátnőmnek.
Tessék!
Még nincs is meg az eredmény. Miért gratulálsz?
És ez a virág?
Tőled eltérően, nekem a folyamat fontosabb, mint az eredmény.
Kinyírlak.
Ha kinyírnál, akkor is hepiend lenne a vége.
Mi van veled? Újabban nagyon nyomulsz.
Miért? Csak frissítem a firmware-t pasi üzemmódra.
A legújabb verzióban virág is van.
Mindenre van válaszod.
De elnézem neked, mert szép a csokor.
- Te még szebb vagy. - Hagyd abba!
Nem tudlak megkülönböztetni a virágoktól. Komolyan.
Visszaállítsalak alaphelyzetbe?
Ne, azt ne! Inkább befejezem.
Hahó!
Rég találkoztunk.
Igen.
Nem voltál itt?
Üzleti úton.
Mennem kell dolgozni, elnézést!
Kár, hogy dolgoznod kell egy ilyen szép napon.
Ezért nem jó a kötött munkaidő.
Nézz rám! Szabad vagyok és boldog.
Biztos jó lehet független munkanélküliként.
Már nem vagyok munkanélküli.
Új dologba kezdtem.
Ez a termék, amit árulok.
- Adok egyet. - Kösz, nem kérek.
Ugyan, fogadd el!
- Mondtam, hogy nem kérem. - Felveszem.
Egyébként itt dolgozol?
Ez a cég az egyik barátomé.
Ki az? Yoon úr?
Nem, Choi Seung-hyo.
- Seung-hyo! - Dong-jin!
Jaj, ráment valami?
Miért vagy vizes?
- Te is itt vagy? - Tessék?
Tudtam, hogy nem tart sokáig.
Ha hazaérünk, neked annyi.
Mi ez a virág?
- Az enyém. - Az övé.
Egy ügyféltől kaptam.
- De lenyúlta. - Csak fogom.
Most már virágot is lopsz?
Ne félj! Majd megmondom anyának.
Nem, kösz, nem kell!
Anya? Nővér?
Várjunk! Ti testvérek vagytok?
Igen, nem vagyok büszke rá, de ő az öcsém.
De honnan ismeritek egymást?
A régi konditerembe jár.
Értem.
Mik ki nem derülnek?
Kicsi a világ, vagy a sors keze?
Seung-hyo, ha már itt vagyok, nem vezetnél körbe?
Hogy? Dehogynem. Megnéznéd az irodát?
Hú, nagyon király! Tök menő. Drágának tűnik.
Miért hívtad be?
Mit tehettem volna? Nem küldhettem el.
Miért ne? Hé!
Tűnés! Ha kinézelődted magad, húzzál!
Ez a te céged? Ő nem mondott semmit.
- Most miért küldesz el? - Ő is ezt akarja.
Elnézést!
Azt mondtad, ezt árulod, ugye?
Tudtad, mekkora port vert fel a közösségi médiában?
Nagyon felkapták, és szinte lehetetlen beszerezni.
De neked van, hála a kapcsolataidnak.
Ne már! Nekem nem adott.
Nem úgy értettem.
Azért vert fel nagy port, mert penész volt benne.
Nem tudtad?
Micsoda?
Nem lehet.
Anya!
Mi történt? Miért rángatod a fülénél fogva?
Apa is itt van. Anya, apa!
Megint baromságot csinált.
Mondtam, hogy ne adj neki kölcsön! Mégis adtál.
Nem csak elbukta az összes pénzt,
még be is perelhetik!
Beperelhetik?
A sok doboz a szobájában.
Kíváncsi voltam, mi az.
Penészes fehérjeport árul, ami nincs is engedélyeztetve!
Micsoda? Penészes?
Mit csináljunk ezzel a balfékkel?
Te idióta!
Már rég ki kellett volna tagadnom téged!
De anyád miatt elviseltelek, te anyaszomorító!
Ez igaz?
- Én sem tudtam. - Hé!
Attól nem lesz jobb a helyzet.
Előbb intézzük el ezt!
Hányat adtál el?
Gyerünk! Hányat adtál el?
Tízet.
Ahhoz képest, mekkora volt a szád, elég kevés.
De jobb is így.
Mielőtt nagyobb baj lenne,
hívd fel a vevőket, és kérj bocsánatot!
Add vissza az árát!
- Jó. - Jóságos ég!
Ez a…
Én vagyok az, akit átvertek.
Több mint egy évtizede folyton átver, de azt gondoltam:
„Ez most össze fog jönni.
Most sikerülni fog neki.
Elmúlt 30, és nincs munkája, de nem bánthatom.
Mi van, ha rossz útra téved?
Jó szíve van és az én fiam, meg kell bíznom benne.”
De mindennek van határa.
Nem látod? Menj, nézz körül!
Mindenki hajt és dolgozik.
De te?
Azt hitted, könnyen meggazdagodsz másokból?
Hogy lehet, hogy meg se nézed, mit árulsz,
ráadásul olyat, amit megesznek?
Reménytelen eset vagy.
Nem tudsz már normálisan gondolkozni, teljesen kifordultál magadból!
Nem igaz.
Ezt tényleg jól akartam csinálni.
De én is tudom.
Tudom, hogy a terhetekre vagyok.
Sosem voltam okos,
se jó tanuló, mint Seok-ryu, nincs akaraterőm.
Tudom, hogy sose vártatok el tőlem semmit.
Ezt is tudom.
És rühellem, hogy egy nulla vagyok.
Sikeres akartam lenni!
Sok pénzt akartam keresni, hogy anyának szép táskát,
apának meg új kocsit vehessek!
Én is!
Én is különleges akartam lenni!
Várj, Dong-jin!
Istenem!
Szia, Dan-ho!
Azért még üdvözölhetjük egymást.
Üdvözöltelek.
Nem egy kimért bólintásra gondoltam.
Hanem mondjuk: „Milyen volt a napod?”
Vagy: „Mi újság?” Valami hasonló kedves üdvözlésre.
Ilyesmire ne számíts tőlem.
Azta!
Nem semmi.
Mindegy. Hoztam neked valamit. Tádám!
Tessék!
Folyton az járt az eszemben, amit a pikniken mondtál.
Nem lehet. Soha.
Yeon-du nem lehet a lányod.
És ami aznap történt, hiba volt.
Biztos az volt.
Miért?
Mert nem lehet.
De…
nem fura ez?
Micsoda?
Mondtam, hogy tetszel nekem,
mire te azt mondtad, hogy nem lehet.
Nem azt, hogy nem tetszem.
Nem tetszel.
- Tessék? - Azt mondtad, tetszem.
Ezért próbáltam tapintatosan fogalmazni.
Ez nekem elég kínos.
Akkor az mi volt?
A sok kenőcs, amit adtál.
Azzal a nagy táskával nem azt mutattad ki, mit érzel irántam?
Csak belemagyarázod.
A kenőcs csak kenőcs volt.
Értem.
Csak az volt.
Mindegy, tessék, így már elég ciki.
Jól van. Akkor megyek.
Ja, elfelejtettem. Egyfelé megyünk.
Előremegyek.
Ráérsz.
Annyi minden van, amit már nem szerethetek.
Ez gáz.
Gyere be!
Dolgozol?
Nem, csak egy disszertációt olvasok.
Fontos?
Nem igazán. Csak mindig elolvasom.
- Mi az? Segítsek valamit? - Nem.
Csak megnéztem, mit csinálsz.
Ejha!
Nem is tudtam, hogy ennyi könyved van itt.
Az ablak is hatalmas.
Igen.
De szerinted nem túl kicsi ez az ágy?
Biztos nem kényelmes.
Mivel egyedül alszom, elférek rajta.
Én egy nagy franciaágyon alszom egyedül.
És gondolkoztam.
Nem akarsz visszajönni a hálószobába?
Tessék?
- Nem akarsz? - Dehogynem!
Jesszusom!
Gyeong-jong!
Gyeong-jong, várj meg!
Igen, nagyon sajnálom.
Máris visszautalom a pénzt. Igen.
Mit akarsz?
Nem tudsz kopogni?
Te se szoktál.
Egyszer kiírtad az ajtódra, hogy kinyírsz, ha bemegyek.
- Mert utáltalak. - És csak így simán bevallod?
Mert azt hittem, téged jobban szeret anya.
És bárhogy igyekeztem, hogy a legjobb legyek mindenben,
neki mindig te voltál az első.
Dehogyis!
Te voltál a mindene.
Imádott és csak rád volt büszke.
Te voltál az élete értelme.
Nem számít.
Dong-jin!
Mi van?
Én 13 hónappal többet éltem, tapasztalatból beszélek.
Nem lehet mindenki különleges.
A legtöbb ember hétköznapi életet él.
Ez rám is vonatkozik.
Szóval ne akarj mindenáron valami nagy ember lenni.
Csak találd meg azt, ami értékes az életedben.
Az bőven elég.
Hidd el annak, aki már volt beteg.
De gáz! A betegséggel jössz, hogy kioktass.
És mondok még valamit.
Csak azért, mert úgy látom, nem tudod.
Van akaraterőd.
Tessék?
Minden csirkecombért közelharcot vívtál velem.
Akárhol ettünk, mindig letaroltad a büfét,
mint egy sáskahad.
Mégis egy évig kibírtad fehérjeturmixon és csirkemellen.
Ez akaraterő.
Jó volt látni, milyen lelkiismeretesen dolgoztál edzőként.
Nem voltam edző. Csak akartam lenni.
Akkor miért buktál meg a vizsgán?
Jobban igyekezhettél volna.
Most mondtad, hogy azt csináltam.
- De csak próbálkoztál. - Mit csinálsz?
Mindenki próbálkozik. De az kevés.
- Seok-ryu az. - Le akartam vizsgázni.
- Bent van Dong-jinnél. - Mi van Dong-jinnel?
- Szerinted hülye akarok lenni? - Na!
- Halkan! - Mi van?
Mi a baj? Nem sikerült?
Semmi gond. Újra megpróbálhatod.
Nem sikerülhet mindig minden elsőre.
Az emberfeletti lenne. Már így is szinte tündér vagy.
Mostantól
szólíts Csingilingnek!
Tessék?
Hát,
a tündérnek elsőre sikerült a vizsga!
Megvan a koreai ételmester oklevelem!
Azta!
Hú! Ez eszméletlen!
Várj, átmegyek!
Hú!
Ez nem ajtó! Leesel!
Tényleg nem jó. Körbemegyek.
Jövök.
Gyere!
Mi ütött belé?
Nem követett senki?
Ez itt Hjelung, vagy Hawaii?
Szerinted így nem vagy még gyanúsabb?
Vigyáznunk kell errefelé.
Évtizedek óta együtt lógunk.
Ha megölelnénk egymást,
azon sem akadna fenn senki.
Ez igaz.
Na! És ha meglát minket valaki?
Mondtam.
Senki sem fog fennakadni rajta.
Gratulálok!
Elsőre sikerült. Jellemző.
Tényleg nagyon örülök neki.
Sokkal jobban, mint mikor felvettek az egyetemre vagy a Greiphez.
Örülök, hogy örülsz.
Most, hogy megvan a szakképesítésem,
tényleg felkészülök és belevágok.
Keresek munkát is.
Vigyáznod kell, ha a konyhán kezdesz dolgozni.
Víz, tűz és kések.
Más férfiak.
Az utolsót észben tartom.
A szakácsoknak szép izmos az alkarja.
Ilyen nincs!
Elmondanám, hogy az építészeké még jobb.
Hú, tényleg! Azta!
Dagadnak az ereid!
Nézd meg! Nézd ezeket az inakat!
Aha, látom.
Nézd a hajlító és feszítő izmaimat!
Szép munka volt.
Igen. Pihenj! Holnap találkozunk.
- Jó. - Mi ez a ruha, Mo-eum?
Hova-hova?
Valahova. Sziasztok!
Jesszus, milyen fogalmatlan vagy!
Mit csináltam?
Nem láttad, milyen színű a ruhája? Gyászol.
A NÉHAI YEO JU-EUN
Szia, Ju-eun!
Itt vagyok.
Rég jártam itt, igaz?
Hát, zajlik az élet.
Nem.
Igazából ez csak kifogás.
Csak…
kicsit…
megfeledkeztem rólad.
A NÉHAI YEO JU-EUN
1988. NOVEMBER 20. - 2021. AUGUSZTUS 2.
Azt mondtad, vannak bent gyerekek.
És még most is emlékszem, ahogy berohantál az épületbe.
Amikor eszembe jut…
Nagyon nehéz.
Igen. Most már egyidősek vagyunk.
Jövőre már idősebb leszek, ezért tegezlek.
Most megyek.
Majd jövök még.
Yeon-du!
Köszönj szépen!
Szia,
anyu!
Szia,
apu!
A NÉHAI KANG IN-HO, SEO JI-YEON
Anya.
Apa.
A NÉHAI KANG DONG-JU, LEE MI-JEONG
Ji-yeon.
A NÉHAI KANG IN-HO, SEO JI-YEON
És In-ho.
Jól vagytok?
Yeon-du sokat nőtt, ugye?
Megnyúlt és hízott is.
Most már megeszi a répát és a paprikát.
És tudom az ábécét is.
Bizony.
Nagyon szépen énekli az ábécé dalt.
Ne aggódjatok miatta!
Én mindig mellette leszek.
Megtanultam…
origami virágot hajtogatni.
Ezeket nektek hoztam, anyu és apu.
Apának már…
Vagyis Dan-ho bácsinak már van.
Odateszed anyunak és apunak?
Majd jövünk.
Sziasztok!
Nem gondoltam, hogy itt futunk össze.
Itt nyugszik az első mentorom.
Tűz ütött ki egy iskolai tornateremben.
Bement segíteni.
Megmentette őket, aztán a mennybe ment.
Felvágós.
Nehéz lehetett.
Neked még inkább.
Bocsánat, hogy hallgatóztam.
Teljesen váratlanul történt.
Családi kirándulás.
Le kellett adnom egy cikket. Mondtam, hogy utánuk megyek.
De…
Ő az?
Igen.
Ő a sógornőm.
Uram!
Volt egy gyerek is!
Ő hol van?
Az unokahúgom!
Még olyan kicsi!
Uram…
Azt mondták, a sógornőm
az utolsó pillanatig fogta Yeon-dut.
Ketten maradtunk.
Ezért határoztad el…
hogy örökbe fogadod?
Igen.
Nekem Yeon-du egy csoda volt.
De gondolom, másnak nem.
A családunk
nagyon régóta ott lakott azon a környéken.
De egyszer furcsa pletyka kezdett terjedni róla az oviban.
Hogy a szülei miatta haltak meg.
Micsoda? Hogy mondhat ilyet valaki?
Mielőtt Yeon-du rájött volna, hogy ez mit jelent, elhoztam onnan.
Idejöttünk Hjelungba.
Megöleljelek?
Úgy szeretnélek megvigasztalni!
De nem tudok semmi szépet mondani.
Biztos nagyon magányos vagy azóta.
- Megölellek. - Ne!
Szerintem nem jó ötlet.
Miért?
Mert még mindig nem tetszem?
Mert még mindig nem lehet.
ÖNÉLETRAJZ
BERKKELEY EGYETEM GREIP TERMÉKMENEDZSER
Oké.
SZEMÉLYZET KOREAI ÉTTEREMBE
JELENTKEZÉS ELKÜLDVE
EZÜST KANÁL FÚZIÓS ÉTTEREM KONYHAI SZEMÉLYZET
JELENTKEZÉS ELKÜLDVE
Kipp-kopp, Seung-hyo!
- Leveled jött. - Milyen levelem?
„Ez a levél Angliából indult.
Küldd el hét embernek, vagy balszerencse ér.”
- Meghívó az Építészek Estjére. - Ilyenkor szokott lenni.
Igen.
Most is vihetünk plusz egy főt?
Tudtam. Van valakid, akivel mennél!
Megmondtam.
- Hát, nem pontosan ezt mondtam. - Hozd el! Ajánlom!
Itt az alkalom, hogy villogj, milyen zseni vagy.
Ugyan minek?
Mindig az vagyok.
Jaj, mindig olyan gyorsan vág az eszed!
De most még zseniálisabb leszel. Miért?
A dzsejongi étterem, amit tavaly terveztél,
megkapta az építészektől Az év épülete díjat.
Tényleg?
Ennyi díj után nem is örülsz neki.
Ez így nem jó. Megyek.
Hazamegyek.
Oké, szia!
Egyébként, Seung-hyo…
Igen?
Biztos túl sokáig ültem. Elgémberedtem.
Ja, persze. Tudod, mit? Nem érdekes. Csak folytasd, amit csináltál.
Egészségesnek tűnsz.
- Szia! - Oké. Szia!
Jesszus!
Annak alapján, ahogy gyakoroltuk,
írják le a kedvenc idézetüket!
- Jó! - Jó!
Lássuk csak…
BOLDOG CSALÁD, BOLDOG ÉLET
„Vándorolj egyedül, mint a tehén.”
Ez illik hozzád, Jae-suk.
Ha belegondolok, hasonlítasz is rá.
- Mú! - Azta!
Olyan nagy borjúszemed van.
- Nézz rám! - Komolyan?
- Lányok! - Tényleg szép szemem van.
Hé, lányok! Figyeljetek!
Az nem tehén, hanem orrszarvú.
Ez egy buddhista szövegből származik.
Már megint felvágsz, hallod-e?
A templomban franciául írtál, most meg ez?
Nem is akarom tudni!
Madame, halkabban!
Esküszöm!
Te mit írtál, In-suk?
„Sikerre születtél.”
Kirakom Ki-hoon falára.
Na, ez az igazi szeretet!
- Ez jó volt. - Azta!
Nézd a kiírásokat! Mennyi tanfolyam van!
Igen.
Iratkozzunk be egy másikra együtt!
Aha, a spanyol jó lenne.
A művészettörténet is.
A programozás is jó.
- Hú! - Menj te arra!
Na és a jóga?
Ukulele-tanfolyam. De jó!
- Iratkozz be! - Mind jónak tűnik.
Milyen jó, hogy Hye-suk nyugdíjba ment.
Most már mindig együtt tudunk lógni.
Eddig nagyon lefoglalt a munka.
- Élvezem, hogy ráérek. - Tényleg?
Akkor menjünk el kirándulni valahova!
- Micsoda? - Kirándulni?
- Igen. - Vele már voltunk a Szorakszanban.
Nem csak ti ketten. Menjünk mindannyian!
Menjünk külföldre!
- Külföldre? - Aha!
Menjünk el egy hajóútra!
Már olyan régóta szeretnék!
Igen, hajókázzunk a Földközi-tengeren!
Az elég jó lenne.
Mennyibe kerül egy hajóút?
Úgy öt-hatmillió von?
Turbózzuk fel ezt az ötletet.
- Olyan drága? - Vegyünk fel ruhát!
- Vannak partik? - Aha.
- Mint a Titanicon? Mi az? - Azt ne emlegesd!
- Menjünk! - Elsüllyedt!
- Igen. - Tényleg?
Nem láttad a filmet?
Hiába küzdök Az élet dühöngő szelei
Szívem!
Bejöttél? Miért nem mentél haza?
Csak beugrottam.
Művészet és kultúra órán voltál a kerületi hivatalban. Jó volt?
Jó.
Ebédidő van, de nincs egy vendég sem.
Hát, vannak ilyen napok.
Figyelj, szívem!
A barátnőim el akarnak utazni…
- Meghoztam! - Szia!
Hogy vagy?
- Jól. Tessék, a rendelés! - Köszönöm!
Újabban egyre kevesebbet rendelsz.
Hát, elég nehéz a rossz gazdasági helyzet miatt.
Neked is sokkal kevesebb a bevételed?
Hát, azt hittem, kevesebb lesz,
de az egyik nagy lánc nyitott egy büfét az iskolánál.
Az összes vásárlót elszippantották a környékről,
és rengeteget rendelnek.
Nem kellett volna ezt mondanom.
Megyek is.
Oké, szia!
Mit mondtál, szívem?
Nem, semmit.
Jesszus, miért mondta ezt?
SAJNOS JELENLEG NEM TUDUNK ÁLLÁST AJÁNLANI ÖNNEK
SOK SIKERT KÍVÁNUNK A JÖVŐBEN!
Felvettek a Kang Étterembe!
Azta! Az Michelin-csillagos étterem.
Szerencsém volt.
Ünnepeljük meg! Én fizetek!
Hol találkozzunk ma?
Hát…
Hiába járunk, nem tudok elmenekülni az irodából.
Ne haragudj!
De cserébe adok ebből, ha elkészül.
Miért fényképezed le?
Hitelesíttetem, sokat fog érni, ha befutsz.
Hú, milyen kapzsi vagy!
De előbb megkóstolom.
Na, ez tök finom!
Utálom a brokkolit.
De nem érzem az illatát. Krémes.
Lehetne jobb is.
Hiányzik belőle valami.
Nem, így tökéletes. Nagyon jó.
Nem, a zabon és a barna rizsen kívül
kell még bele valami, amitől érdekesebb lesz az állaga.
Seok-ryu,
nem érsz rá véletlenül a jövő héten?
Jövő héten? Miért?
Lesz egy estély építészeknek.
- Aha. - És van egy épület, amit én terveztem.
És elnyerte Az év épülete díjat.
Tényleg? Gratulálok!
Köszönöm.
Akkor lesz a díjátadó ünnepség.
Ott lesznek a tervező konzulenseim és építész kollégáim is.
- Myeuong-u is jön. - Az jó.
És…
veled szeretnék elmenni.
Nem hiszem, hogy menni fog.
- Tessék? - Hát…
Nem vagyok odavaló.
Miért? Félsz, mert nem ismersz senkit?
Vagy mert még nem tudod, hogy alakul köztünk a dolog?
Nem azért.
Akkor miért?
Belementem és megértettem, hogy a családnak nem mondjuk el.
De mások előtt miért kell eltitkolni?
Hát, olyan kicsi a világ!
Még Dong-jin és Na-yun is ismeri egymást.
Ki tudja, hol futunk össze valakivel?
Szóval egyelőre…
Haragszol?
Nem.
Ne haragudj!
Nem, te ne haragudj, hogy felemeltem a hangom.
Nem haragszom.
- Tényleg? - Igen.
Tiszteletben tartom a döntésedet…
nem akartalak megbántani.
Oké.
EDZŐTEREM
Mire vársz? Gyere!
Tessék?
Go úr, hülye voltam.
Mentem a saját fejem után.
Magára kellett volna hallgatnom.
Úgy látom, tanultál belőle, szóval volt valami haszna.
Töröld le a gépet!
Igenis! Máris.
Lelkiismeretesen!
Igenis!
Hú, a Kang Étterem! Jó lehet.
Nagyon jól főznek.
Én is alig hiszem el.
De te még ügyesebb vagy, Su-jin. Saját éttermet nyitsz.
Hát, ezért kellett az oklevél.
Már az előszerződést is aláírtam az ingatlanügynökkel!
Azta, gratulálok!
Fantasztikusak vagytok.
Engem sehonnan sem hívtak vissza, ahova jelentkeztem.
Lehet, hogy túl öreg vagyok.
Vagy lehet, hogy túl jó az önéletrajzod.
- Micsoda? - Igen.
Ha egy volt greipes jelentkezne konyhásnak,
én sem venném fel.
Nem mernék munkát adni neked.
Tényleg?
Csak azt akarjuk ezzel mondani, hogy talán túl szuper vagy.
AEA - TANULJ KÜLFÖLDÖN
TAPASZTALD MEG, MILYEN AZ AKI!
A LEGJOBB FŐZŐISKOLA AMERIKÁBAN
AKI JELENTKEZÉSI ÚTMUTATÓ
AEA - TANULJ KÜLFÖLDÖN
Régóta vár?
- Nem, semmi gond. Jó napot! - Üdv!
Köszönjük, hogy bemutathatjuk az épületet a magazinban.
Nincs mit.
Díjat nyert az éttermünk, szóval hálás vagyok.
Ez az üzletnek is jót tesz.
Remélem.
Legközelebb idejövök enni.
Nagyon finom volt a lasagne.
Csináljak most egyet?
Nem, köszönöm.
Épp szünete van. Nem kérhetem meg rá.
Csinálok egyet, hogy megkóstoljam.
Akkor…
elvihetnék egy kicsit?
Jó ég! Mi ez a sok minden?
Lasagne, ravioli és gnocchi.
Egy híres étteremből hoztam.
Szuper. Nem akartam főzni.
Egyébként itthon van Seok-ryu?
Igen, fent van.
Jó.
De jó! Milyen figyelmes!
Azta, nem igaz, hogy szerintem még ez is cuki!
Nem vagyok normális. Tuti.
Jesszus!
Teljesen elment az eszem.
Megőrültem.
Biztos megtalálta, ami hiányzott.
KARFIOL
AEA - TANULJ KÜLFÖLDÖN
Hát te?
Mikor jöttél? Miért nem szóltál?
Rendet csináltam volna.
Ez mi?
Semmi.
A főzőiskola, amiről Hyeon-jun beszélt?
Miért van ez nálad?
Nem jelent semmit. Csak itt van.
Ezt mondod, de alaposan utánanéztél.
Beszéljünk kint! Anya meghallja.
Megint elhagysz, és külföldre mész tanulni?
Csak megnéztem.
Jó, de miért nézted meg?
Tudod, milyen rossz volt, mikor először kimentél?
Végre együtt vagyunk,
akkor hogyhogy…
Gondolkozol rajta, de nekem nem mondod?
Mikor veled vagyok, iszonyú gyorsan telik az idő.
A szomszédban laksz, de még az is messzinek tűnik.
Hogy lehetsz ennyire…
Simán azon gondolkozol, hogy megint elválunk?
Nem simán.
Nekem is rossz távol lenni tőled.
Nem könnyű. Nekem is nehéz.
Szerinted ez nem ellentmondás?
Nem akarsz távol lenni tőlem,
mégis külföldi iskolákat nézegetsz.
Azt akartam, hogy azt csináld, amit szeretnél.
Mert még mindig szenvedsz.
És óvatosabb akarsz lenni.
Ezért megértem, miért titkolod, hogy járunk.
Megfogadtam, hogy várok.
De szerintem tévedésben vagyok.
Én ennyit jelentek neked.
Mindenhonnan elutasítottak.
Az összes étterem közül
egy se hívott be interjúra. Azt gondoltam:
„Még fiatal vagyok, van egy álmom.”
Újra akartam kezdeni.
De túl naiv voltam.
Szerintem…
34 évesen már fura újrakezdeni valamit.
Most kaptam meg az oklevelet.
Beteg is voltam.
De akkor is főzni akartam.
Gondoltam, hátha segít, ha lesz képzettségem.
Vártam a nagy lehetőséget.
Vagy kerültem a problémát.
Seok-ryu.
Nem akarok szégyent hozni rád.
Szeretnék könnyed és magabiztos lenni.
Ezért nem megyek el veled a gálára.
Seok-ryu.
Hogy hoznál szégyent rám?
Nincs nálad becsületesebb és lelkiismeretesebb ember.
És engem
nem érdekel, mit csinálsz, vagy milyennek látnak mások.
Úgy szeretlek, ahogy vagy.
Köszönöm, hogy ezt mondod.
Boldoggá tesz.
De azt hiszem, ez nekem elég.
Engem…
nem tölt el a szerelem.
Ne haragudj! Megyek.
Ne gyere utánam!
Kell egy kis idő.
Csak pár nap.
Nem, egy hét.
Miért?
Nem fogok elbújni egy barlangba,
de szégyellem magam.
Csak el akarok tűnni egy kicsit.
Megteszed ezt nekem?
Mo-eum, jól vagy?
Tessék?
Az újságíró.
A legeltökéltebb és legállhatatosabb újságíró a világon.
Az újságíró, Kang Dan-ho.
- Azta! - Szerintem részeg vagy.
Haza kéne menned.
Elkísérlek.
Milyen fura.
Ha leveszed a szemüveged, át kéne változnod Lapályemberré.
Miért nem változtál át?
Hol a köpenyed?
Hol van?
Nagyon berúgtál.
Hozok valamit rá.
Miért mond ellent egymásnak, amit csinálsz és amit mondasz?
Miért az ellenkezőjét csinálod annak, amiket írsz?
Vagyis
a cikkeidben az igazság bátor bajnoka vagy, mint Lapályember.
Akkor velem
miért viselkedsz úgy, mint egy gyáva és kisstílű gazember?
Igaz. Én vagyok az életed megrontója.
Nehéz lenne neked velem.
Nem tudlak megvédeni vagy megmenteni.
Szóval Lapályembert…
felejtsd el, mint valami szentivánéji álmot!
Ez vicces!
- Figyelj, Dan-ho! - Igen?
Szerinted úgy nézek én ki, mint egy naiv és ártatlan hősnő,
aki arra vár, hogy Lapályember megmentse?
Tudok vigyázni magamra.
Te, Lapályember, inkább a saját érzéseiddel törődj!
És most
ez nem véletlen. Hanem szándékos.
Kerüld el, ha akarod! A francba!
Elkerülted?
Ne, tegyél le!
Maradj nyugton! Le fogsz esni, ha folyton mocorogsz.
Forog a Föld.
Érzem a gravitációt.
Remeg a föld.
Mint a Pektu-hegy…
A kitörés.
Szerinted tényleg lakik egy szörny a kráterben?
Merre menjünk?
- Tegyél le! - Jó estét!
Jó estét!
Véletlenül…
nem Mo-eum van a hátadon?
Jóságos ég! Hol a francban rúgtál be ennyire?
Mit szólnak a szomszédok?
Ki maga?
Ki… Anya?
Ez anya!
Kis korában Pókember akart lenni,
még ragasztót is kent a kezére.
Most már felnőtt, de folyton szégyent hoz rám.
Piff-puff!
- Jaj istenem! - Piff!
- Miért rúgtál be ennyire? - Ez fáj.
Dan-ho, köszönöm.
Elnézést!
Nem tudtam megnevelni a lányomat.
Vajon ki az ördögnek kellene egy ilyen vadóc?
Nagyon is jól nevelte.
És
nekem kell Mo-eum.
Tessék? Hogy érted ezt?
Tudom, hogy túl jó nekem.
Tudom, hogy ön is aggódik.
Próbáltam megszakítani vele a kapcsolatot,
de azt hiszem, nem megy.
Dan-ho!
Hiányzol, Seok-ryu.
BAE SEOK-RYU
Kell egy kis idő.
Csak pár nap.
Nem, egy hét.
Nem fogok elbújni egy barlangban,
de szégyellem magam.
Csak el akarok tűnni egy kicsit.
Megteszed ezt nekem?
Ez nem jó.
Ez is rossz.
Miért ilyen szörnyű minden?
Mit csinálsz?
A penészes fehérjeporral együtt kidobom a szánalmas múltamat.
Súlyos árat fizetsz érte.
Add meg anyának a pénzt!
Megadom, ha megkapom a fizetést.
Megint az edzőteremben dolgozom.
És leteszem az oktatói vizsgát.
Tényleg?
Mi ütött beléd?
Valami, amit te mondtál.
Alaposan végiggondoltam, miért voltam ennyire eltévedve.
Azért, mert…
egy nullának éreztem magam.
Elsüllyedtem volna szégyenemben,
de dacból nem hallgattam senkire.
És jobb akartam lenni nálad.
De a testvérem vagy. Ez nem számít.
Annyira nyálas, nem is akartam mondani.
Kidobom ezeket.
Na jó!
Megvan az állapotfelmérési
és földmérési ütemterv a lakóotthonhoz.
Jövő héten ki kell menned terepszemlére.
Seung-hyo!
- Hahó! - Igen? Mi az?
Bocs.
Mit mondtál?
Magánéleti gondjaid vannak?
Mi az? Repedéseket látsz? Szét fog hullani a kapcsolat?
Azért kérded, mert konkrétan tudod, vagy nem?
Nem, de tudni akarom, ezért kérdezem.
Nem hiszem, hogy el tudok menni az Építészek Estjére.
Mi? Most hirtelen miért?
Csak…
Átvennéd a díjat helyettem?
Figyelj, tudom, hogy színpadra születtem,
de neked kell átvenned.
Kérlek, segíts ki!
És most el kell mennem.
Folytatjuk a megbeszélést később?
Hova mész?
A szejoni építkezésre.
A vázszerkezet már majdnem kész, ugye?
Igen.
- Légy jó! - Szia!
A francba, jól megpendültem!
Le kell fogynom, ha én veszem át a díjat.
Az újságíró egész nap velünk akar dolgozni.
- Itt akar lenni az építkezésen? - Igen.
A saját élményei alapján írja meg a cikkeit.
Mennyi munkát adjak neki?
Csak úgy tessék-lássék valamit?
Nem.
Ugyanúgy fog dolgozni, mint a többiek.
Vegye úgy, mintha egy új fiatal munkás lenne.
Tanítsa be.
Akkor jobb, ha nem kímélem.
Hozza el!
Jó. Megjöttek a szigetelőanyagok?
Igen, megjöttek.
Épp a szigetelést csináljuk.
- Megnézem, ha már itt vagyok. - Persze.
SEOK-RYU
SÜRGŐSSÉGI KÖZPONT
Seung-hyo!
Seung-hyo, hol vagy?
Itt.
Szia!
Miért sírsz?
Nem mondta senki, hogy nincs nagy bajom?
Jobb lett volna, ha felhívlak.
Csak megrándult a jobb karom…
Szeretlek!
Tessék?
Mondom, szeretlek.
Seok-ryu.
Tiszta hülye voltam.
Nem kellett volna megijednem a szerelemtől.
Még ha nem is tölt el,
az étvágyamat elvette.
Minden pocsék lett, amit főztem,
szóval egyáltalán nem tudtam gyakorolni.
Mondtam, hogy ne hívj fel, de vártam a hívásod.
Összezavarodott minden!
És ez csak a mai nap.
Tudod, mennyire féltem?
Majdnem elájultam a sokktól!
Majdnem elájultam!
Bocsi.
Most mit vigyorogsz?
Ha még egyszer így rám hozod a szívbajt, esküszöm, kinyírlak!
Mondtam, akkor is boldogan halok meg.
Ne mondd ezt!
Ne sírj! Most miért sírsz?
Figyelj, nem lesz bajom. Nem halok meg.
Bármi is történik velem,
mindig melletted leszek.
- Érted? - Igen.
Akkor…
mondd még egyszer!
Mit?
Azt, hogy szeretsz.
Már mondtam. Miért mondjam megint?
Szeretlek, Seok-ryu.
Annyira hiányoztál,
de szót fogadtam, ezért nem hívtalak,
és vártam, ameddig tudtam.
De mikor megsérültem, bevillant:
„Ma látni fogom Seok-ryut.”
Nem igazság, hogy nincs jobb kifejezés annál, hogy „szeretlek”.
Mert ennyire szeretlek.
SZERELEM
A BOLDOGSÁG MAGA A NEM TITKOLT SZERELEM
ANDRÉ GIDE
SZERELEM A SZOMSZÉDBAN
Díjat nyertél a főzőtanfolyamon. Beneveztelek.
Ne haragudj, hogy nem szóltam!
Nyertem egy díjat?
Mi lenne, ha ezzel foglalkoznál?
Amerikában készítettél főzős videókat. Azt itt is csinálhatod.
- Készen állok. - Akkor elkezdjük.
Nem járhatsz vele! Ha a fene fenét eszik, akkor se!
Mo-eummal szeretnénk járni.
Nem tudom, mit csináljak.
- Összeházasodom. - Kivel?
Meg kell kérnem a kezét.
Van ötleted a lánykérésre?
HOZZÁM JÖSSZ FELESÉGÜL?
Eljött a nagy nap.
A feliratot fordította: Kwaysser Erika