КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Чому ти так на мене дивишся?
Просто…
Це схоже на сон.
Не можу повірити.
-Ой. -Це ж не сон, так?
Твоя правда. Це насправді.
І ще ми разом.
Це дивно.
Бути тут отак разом.
Що тут дивного?
Це як лоскіт.
Я не знаю, де саме,
але десь глибоко в серці
таке відчуття, наче бульбашки лопаються.
У мене теж.
Поколювання, ніби від електричного струму в тілі?
Ясно. Ні, ось так.
Знаєш, коли тобі мають зробити укол, шукають вену
і кажуть стискати й розтискати кулак?
Отаке відчуття.
Це кохання.
Що?
Це кохання.
Облиш. Ще рано говорити, що це кохання.
Минуло 30 років, але все одно рано?
Це правда.
Але щось у слові «кохання» викликає в мене дискомфорт.
І ще трохи сором.
Я кохаю тебе.
Як члена сім'ї, подругу й жінку.
Це кохання інколи могло видозмінюватися…
але не було такого часу, коли я тебе не кохав.
Ми чудово провели час завдяки вам.
Бувайте!
-Тітка Місок? -Не пам'ятаю, як ми доїхали.
Ми всі були в подорожі, але я не маю з неї жодної фотографії.
Це тому, що камера не бреше.
Отак ти виглядаєш. Усі претензії — до твоєї матері.
Гьончон зробив із Хьосок супермодель.
Наче в неї ноги від вух.
Але Хьосок…
Так само було, коли ми їли крабів.
Гьончон вибирав для неї м'ясо з кожної клешні
і згодовував їй.
А ти? Був зайнятий тим, що жер сам.
Це тому, що він лікар.
Він експерт із препарування.
-От він їх і чистив. -Ти забув?
Ти ж кухар.
Я хотіла прогулятися вночі, але ти напився й відключився.
І чому ти так хропиш?
Я хроплю ненавмисно.
Ви так рано повернулися.
Привіт, тітонько Місок. Сподобалася поїздка?
Ви не занадто дорослі, щоб читати комікси з самого ранку?
Синхьо.
Любиш романтичні комікси?
Ти такий романтик.
Так, трохи.
Авжеж.
-Слухай, Синхьо. -Що?
У тебе не застебнутий ґудзик на сорочці.
Ти що, дитина? Навіть сорочку не можеш правильно застебнути.
-Іди сюди. -Ваша правда.
-Чому ти такий незграбний? -Треба ж, як це сталося?
Яка дурна помилка.
Мамо! Він питав, чи сподобалася подорож.
Спитай у батька.
Що? Ти зробив щось не так?
Ні, вона просто хоче посваритися.
Тату, облиш його.
-До супу й не доторкнулися. Синхьо! -Так?
Іди додому й приведи батьків.
-З'їмо його. -Гаразд.
Давай! Поквапся.
-Так, решту сам. -Добре.
Вийшов 20-й том «Принцеси»!
У нас не було їжі вдома, тож ми хотіли замовити доставку.
-Дякую за сніданок. -Нема за що.
Нам так незручно. Ви навіть відпочити не встигли.
-Ох. -Я не проти.
Але не знаю, як мій чоловік із похмілля.
Кажуть, не можна чіпати собак, коли вони їдять.
До речі, гомгук чудово допомагає від похмілля.
Так, те, що треба.
То як ви з'їздили?
Добре. Це дійсно підняло нам настрій.
-Правда, любий? -Так.
Наступного разу вам двом варто поїхати з нами.
Нам двом?
Боже, ми не можемо взяти тільки цих двох.
Спершу нам треба зробити все жвавим і плідним.
Що?
Треба одружити дітей і всім разом поїхати в подорож.
Одружити?
-Так. -Що?
Ми з Хьосок домовилися знайти їм чоловіка й дружину.
Що за дурня. Ви що, клятву на крові давали, чи що?
Любий, пошукай когось підхожого і в лікарні.
-Точно! -Гаразд.
-Згоден? -Упевнений, таких немає.
Сумніваюся, що знайдеться той, хто одружиться з Сокрю.
Синхьо! Не можна так говорити.
Невдячний шмаркач, ось ти хто.
-Чому ти критикуєш мою доньку? -Так.
Не думав, що ти такий. Я аж засмутився.
-Я не це мав на увазі. -Нічого.
Жодна жінка не стане миритися і з його характером.
Чому ти кажеш…
Сокрю, а що не так із характером Синхьо?
Так, він акуратний, ввічливий.
Чемний, бо вдався в мене.
Вибачте. Я не це мала на увазі.
Ми так завжди спілкуємося. Кепкуємо одне з одного.
Так.
Ми завжди так дражнимося й обзиваємо одне одного.
Зрозуміло.
То ось що це було?
Саме так.
Ще поворогуємо, якщо сваритимемося через дітей. Їжмо.
Добре.
Дякую за їжу.
Я так розхвилювалася.
Овва.
Я думала, що задихнуся.
Я так нервував, що шматок у горло не ліз.
Ну, це ми пережили, тож відтепер стараймося краще.
Та давай краще будемо чесними і скажемо їм, що ми зустрічаємося.
Ні.
Зараз не на часі.
Я розірвала заручини.
І Хьончун не так давно приїжджав.
Буде виглядати так, наче я несерйозна.
То, виходить, у тебе досить серйозні почуття до мене?
Боже, як ти можеш зараз жартувати?
За це не хвилюйся.
Я можу все дуже добре пояснити.
Ні, справа не тільки в цьому.
Буде дуже незручно й неприємно.
Бо якщо мої батьки дізнаються, що ми зустрічаємося,
то ти не зможеш приходити в мою кімнату.
-Що? -Сам подумай.
Вони почнуть розпитувати, що, коли, де, чому і як.
Стежитимуть за кожним нашим кроком.
Введуть комендантську годину.
Цілодобово скануватимуть околиці.
Якщо це станеться,
доведеться нам мати дуже здорові, безневинні й милі стосунки,
як малим дітям.
Тримаймо це в таємниці. Так, і будьмо суворими.
Ми не повинні попастися.
От і я про це.
У тебе все вийшло?
Гей, ти що робиш?
Ми ж посеред вулиці!
-Усе вийшло? -Ще й як.
З цього боку ти теж гарна.
-Гаразд! -Добре!
Ти зможеш!
-Подивимося, що на першому поверсі. -Ходімо!
-Там автомат з іграшками. -Клас! Спробуємо все.
СЕРІЯ 13 КОХАННЯ
Що мені з усім цим робити?
Знову відкрити групові закупівлі?
Ні, я недостатньо рекламував.
Короткі відео в тренді,
викладу, де я приймаю це й тренуюся.
Тончіне, іди їсти диню!
Боже, мамо. Яка ще зараз диня?
-Не хочу! -То й не треба, нещастя!
Я сам усе з'їм.
Він тільки протеїн свій питиме вічно?
От зараза.
Вона не виклала фотографій пейзажів. Тільки себе, коханої.
Ой, Хьосок! Твої фотографії вийшли чудовими.
Глянь на цю фігуру! Ти, як модель.
Так, поміняй аватарку. Це твоє найкраще фото усіх часів.
Думаєш? Мені здалося, що в житті я краща.
Це вони кращі, ніж ти в житті.
Боже.
Ми обидві були в поїздці, але я не маю жодного фото, щоб викласти.
Ти й досі про ті фотографії? От біда.
Мені треба сотню знімків, щоб хоч один був пристойним.
Тобі було байдуже, чи розплющила я очі, чи гарно лежить волосся.
Навіть не дивився.
Пробач, Місок. Я помилявся, припинімо вже.
Бо в мене вуха закровоточать.
Дивися. Поглянь на цю композицію.
Він зняв її знизу, вона схожа на модель.
Я з глузду з'їду.
Чув, малий? Іди сюди їсти кляту диню!
-Ось так. -Що ти робиш?
Змагаєшся з броколі, хто першим кліпне?
Так.
Квасоля, шпинат і баклажани.
Війна нервів із їжею, яку я ненавиджу найбільше.
Якщо ти так їх ненавидиш, нащо накупила?
Мама каже, що вони корисні для здоров'я, і все пхає їх мені, щоб я їла.
Збираєшся купувати й викидати всі овочі на світі?
Я розробляю рецепти, щоб якось зробити їх смачними.
Знаєш, як спортсмени придумують власні рухи,
і ті рухи називають їхніми іменами?
Ага, як «Обертання Йона» Кім Йона та «Йо 1» і «Йо 2» Йо Хончхоля.
Еге ж, от і я думаю створити свою фірмову страву.
То що плануєш готувати?
Ризото з броколі й курки!
Фу. Схоже на найгірше поєднання.
Трохи є таке, правда?
Агов, кухня — це священне місце. Що ти робиш?
Мені зупинитися?
Ні, продовжуй.
Чому тут горить світло? Там хтось є?
Боже милий, це треба негайно повимикати.
О, і тут теж світло.
Сучасна молодь не вміє економити…
А це що?
Що це все таке?
Гриби, шпинат і селера.
Та вони ж зіпсуються!
Таке треба класти в холодильник!
Лишенько.
Треба ж таке.
Ти ж казав, що вночі тут нікого немає.
Він, напевно, прийшов щось узяти.
Він завжди забудькуватий.
Довго нам ще чекати?
У мене іспит за два дні. Треба до нього підготуватися.
Тоді треба було готуватися заздалегідь.
А що? Боїшся не здати?
Письмовий тест був легким. Хвилююся за практичний іспит.
Сказали, здають менше 30 відсотків.
Шукаєш відмазки на випадок невдачі?
Є три речі, яких немає в моєму житті.
Провали, невдачі й відмови.
Ну добре.
Не стовбич там і йди сюди.
Ховатися і скрадатися.
Моє життя зараз схоже на американські гірки.
Мені подобається. Це цікаво.
Ти ж сам хотів розповісти світові, що ми зустрічаємося.
Але зараз тобі це вже подобається.
Найцікавіше попереду.
З тобою завжди цікаво.
Швидше, бо запізнишся на роботу.
-Привіт. -Йонду!
-Пані Пан! -Йонду!
Йонду, ти сумувала за мною?
Так.
Я теж.
Боже, ти сьогодні така гарна.
Данхо, хіба ти не можеш дозволити нам глядіти Йонду?
Я добре про неї піклуватимуся.
Дякую за ці слова, але не варто.
Її нова няня буде наступного тижня.
Але я можу допомогти тобі до того часу.
Справді, не варто.
Якби я й далі так нав'язувався,
мені було б дуже незручно.
Йонду.
Ти зовсім не нав'язуєшся.
-Ми підемо. -Гаразд.
-Бувай, Йонду! -Бувай.
Гарного дня, пані Пан.
-Бувай, Йонду. -Бувай, Моим.
Так не піде.
Мені кров із носа потрібна онука.
То попроси у старшої доньки третю дитину.
Слухай, сходи на побачення наосліп.
Попроси старшу доньку…
Їй не варто цього робити.
Це чудовий шанс.
Я думала просити Сокрю, але нащо упускати такий шанс,
піди ти.
Сокрю ніколи не піде. Звісно, як і я.
Чому? Чому ти не підеш?
Є хтось, хто тобі вже подобається?
Чекай.
Чекай! У тебе таки хтось є! Хто це? Хтось із роботи?
-Мамо. -Що?
-Я піду. -Гаразд, але…
Агов! Хто це?
Ану кажи! Моим!
Що сталося, Йонду?
Ти раптом перехотіла йти в дитсадок?
Так.
Якщо я піду, доведеться чекати до вечора, поки ти не прийдеш мене забирати.
-А якщо я заберу тебе раніше? -Цього я теж не хочу.
Тоді ти не зможеш через мене працювати.
Мені теж серце крається, що ти там цілий день.
Але невже ти не можеш зрозуміти, що залишилося ще трохи?
А я не можу побути вдома в Моим?
Мені там подобається.
Пані Пан готує мені смачну їжу.
А Моим завжди зі мною грається.
Я гратимуся з тобою, і зроблю гру ще веселішою.
Може, покатаємося на велосипедах біля річки Хан на цих вихідних?
-Чесно? -Так.
Тому ходімо в садочок, добре?
Студенти, будь ласка, не торкайтеся до інгредієнтів.
Просто огляньте їх очима.
Подивіться, чи нічого не бракує, чи не треба більше.
Будь ласка, перевірте зараз.
Після початку іспиту ми не виконуватимемо ніяких прохань.
Питання є?
Тоді ми почнемо іспит.
ТЕХНІЧНА КВАЛІФІКАЦІЯ ПРАКТИЧНИЙ ІСПИТ
-Ти знову це їси? -Так.
-Ти з кимось зустрічаєшся? Так? -Так. Що?
Маю на увазі, раніше ти їв обід повільно, як французький аристократ.
А тепер кілька днів їси тільки це.
І йдеш із роботи рівно о 18:00. Підозріло. Це на тебе зовсім не схоже.
Це тому, що я хочу мати більше вільного часу ввечері.
Крім того, тут усе вже змішане,
тож я заощаджую час.
І найголовніше — це смачно.
Ти ж мене знаєш. Якщо мені щось сподобалося, я не відступаю.
Так, це правда.
Може, й мені скуштувати?
Так, давай. Скуштуй.
Котре обрати?
Пулькогі смачні, якщо ти не можеш їсти гостру їжу.
Пулькогі? Гаразд.
Ого, тут і ложка є.
Чхвесине! Що ти тут робиш?
А ти як думаєш? Я прийшов привітати свою дівчину.
Ось.
Результати ще не оголошені. З чим ти мене вітаєш?
Що це за букет?
На відміну від тебе, я вважаю, що процес важливіший за результат.
Я тебе вб'ю.
Навіть якщо ти мене вб'єш, це теж був би щасливий кінець.
Таке відчуття, що ти стаєш все більш і більш нечемним.
Що? Я оновлюю прошивку до бойфренд-режиму.
Найновіша версія передбачає квіти.
Гарно язик підвішений.
Я пропущу це повз вуха, бо квіти гарні.
-Ти гарніша. -Не переборщи.
Я не можу відрізнити тебе від квітів. Це збиває з пантелику.
Годі, бо скину тебе до заводських налаштувань.
Ні, цього я не хочу. Я припиню.
Привіт!
Давно не бачилися.
Так.
Ти кудись їздила?
У відрядження.
Мені треба йти на роботу, тому вибач.
Прикро, що треба йти на роботу в такий гарний день.
Тим і погано бути прив'язаною до роботи.
Глянь на мене. Я вільний і щасливий.
Мабуть, добре не мати справ і бути безробітним.
Я вже не безробітний.
Я знайшов нову роботу.
Це товар, який я продаю.
-Я дам тобі одну упаковку. -Ні, дякую.
Не відмовляйся. Просто бери.
-Я ж сказала, не треба. -Я підніму.
До речі, ти тут працюєш?
Це компанія мого друга.
Хто твій друг? Пан Юн?
Ні, Чхве Синхьо.
-Синхьо! -Привіт, Тончіне.
Ой, на мені щось є?
Чому ти така недбала?
-Ти теж тут? -Що?
А я думала, ти став добрий.
Прийду додому — тобі гаплик.
А що це за квіти?
-Це мої. -Його.
Клієнт подарував.
-А вона вкрала. -Потримала для нього.
Тепер ти крадеш чужі квіти?
Нічого. Я поскаржуся на неї мамі.
Ні, не варто.
Мамі? Сестра?
Зачекайте. Ви брат і сестра?
Так, мені соромно казати, але це мій молодший брат.
А ви де познайомилися?
У моєму старому спортзалі.
Ясно.
Хто б міг подумати, що ми так перезнайомимося?
Чи це світ такий тісний, чи доля?
Синхьо, раз вже я тут, можеш показати мені свій офіс?
Що? Звичайно. Хочеш подивитися?
Ого, гарно. Так круто. Виглядає дуже дорого.
Нащо ти його сюди привів?
Що було робити? Не виганяти ж його.
Чого це? Агов!
Вали! Надивився? Забирайся геть!
Це твоя компанія? Він нічого не казав.
-Чому ти мене виганяєш? -Він теж хоче, щоб ти пішов.
Перепрошую?
Ти казав, що продаєш це, так?
Ти знав, що це нещодавно викликало в соцмережах ажіотаж?
Це дуже популярний товар, який вкрай важко дістати.
Але ти отримала його по знайомству.
Що? Мені він нічого не давав.
Я не це мала на увазі.
Ажіотаж виник, бо це був протеїн із цвіллю.
Ти не знав?
Що?
Це неможливо.
Мамо!
Що відбувається? Чому ти тягнеш його за вухо?
Тато теж тут. Мамо, тату.
Шмаркач знову напартачив.
Мамо, я ж просила не позичати йому грошей. Але де там.
Він не тільки потратив усі ті гроші,
на нього можуть подати в суд.
У суд?
Пам'ятаєш ті коробки в його кімнаті?
Я все думала, що то.
Він продавав цвілий протеїн, не схвалений міністерством.
Що? Цвілий?
Що ж нам робити з цим неробою?
Гад ти!
Треба було вже давно відректися від тебе.
Але я терпів тебе заради матері, йолопе!
Це правда?
-Я теж не знав. -Слухай.
Незнанням справі не зарадиш.
Спробуймо спершу розібратися з цим.
Скільки ти продав?
Кажи мені! Скільки ти продав?
Десять.
Як на всі твої балачки, це ще досить скромна цифра.
Ні, воно й на краще.
Поки не вийшло з-під контролю,
зателефонуй покупцям і вибачся.
Поверни їм усі гроші.
-Добре. -От же ж.
Це мале…
Це мене ошукали.
Хоча мене дурили понад десять років, я собі думала:
«Цього разу все вийде.
Цього разу він зможе.
Йому за тридцять, він безробітний, але не буду суворою.
А як він зіб'ється з дороги?
Але серце в нього добре, і він мій син, тож маю йому довіряти».
Але це ти обібрав мене востаннє.
Якщо в тебе є очі, вийди й подивися.
Глянь, як важко працюють люди.
А ти що?
Думав, видурювати гроші в інших буде легко?
Як ти міг продавати товар, не перевіривши його,
особливо товар для споживання?
Ти безнадійний.
Ти вже мислиш так, що цьому не зарадиш.
Ні, це не так.
Цього разу я справді хотів зробити все добре.
Я й сам знаю.
Знаю, що я тягар для вас із татом.
Я не розумний,
не так добре вчився, як Сокрю, і я слабовільний.
Я знаю, що ви ніколи нічого від мене не чекали.
Це я теж знаю.
Тому я терпіти не міг бути ніким.
Я хотів досягти успіху!
Заробити купу грошей, щоб купити мамі гарну сумку,
а татові — нову машину!
Я теж!
Я теж хотів бути особливим.
Тончіне.
От біда.
Чуєш, Данхо?
Давай хоча б вітатися одне з одним.
Я й привітався.
Не так формально, як той уклін.
Краще: «Як пройшов твій день?
Як справи?» Отакі приємні привітання.
Я більше цього не робитиму.
Ого.
Це так дріб'язково.
Але я дещо для тебе маю. Та-да.
Ось, візьми.
Я все думала про те, що ти сказав на природі.
Ні, не можна. Ніколи.
Йонду не може стати твоєю донькою.
І те, що тоді сталося, було помилкою.
Мусить бути.
Чому?
Бо цього не можна допустити.
Але…
вийшло незручно, так?
Ти про що?
Я сказала, що ти мені подобаєшся,
а ти відповів, що цього не можна допустити.
Не казав, що я тобі не подобаюся.
Ти мені не подобаєшся.
-Що? -Ти казала, я тобі подобаюся.
Тож не було потреби бути різким. Я натякнув.
Ти ставиш мене в скрутне становище.
Тоді що то було?
Оті всі мазі, що ти мені подарував.
Той великий пакет не був твоїм способом показати, що ти до мене відчуваєш?
Ти вбачаєш те, чого нема.
Мазь була просто маззю.
Зрозуміло.
То он воно що.
І все ж візьми це, бо мені незручно.
Що ж. Я піду.
Я забула. Ми йдемо в одному напрямку.
Я піду першою.
Не поспішай.
Мені стільки всього тепер треба розлюбити.
Кепські справи.
Заходь.
Ти зайнятий?
Ні, я дочитував дисертацію.
Це важливо?
Не дуже. Читати її — просто звичка.
-Що таке? Ти щось хотіла? -Ні.
Було цікаво, чим ти займаєшся.
Ого.
Я й не знала, що в тебе тут стільки книжок.
І вікно величезне.
Ага.
Але тобі не здається, що це ліжко замале?
Мабуть, ще й незручне.
Я сплю сам, такого ліжка достатньо.
Я сплю сама у двоспальному ліжку.
От я й подумала.
Може, повернешся у нашу спальню?
Що?
-Не хочеш? -Ні, хочу!
Боже!
Гьончоне!
Гьончоне, почекай на мене.
Так, вибачте.
Я зараз же поверну вам гроші. Гаразд.
Чого тобі?
Чому вриваєшся в мою кімнату без стуку?
Ти можеш робити те саме.
Якось ти повісила на дверях табличку, що вб'єш мене, якщо я зайду.
-Бо я тебе ненавиділа. -Тепер ти кажеш це відкрито?
Я думала, що мама любить тебе більше.
Хай як я старалася бути першою у всьому,
ти завжди був для неї першим.
Не був.
Ти була для неї всім.
Вона обожнювала тебе, пишалася лише тобою.
Вона тобою жила.
Це все безглуздо.
Тончіне.
Що?
Я старша за тебе на 13 місяців, тому повір моєму досвіду.
Не кожен може бути особливим.
Більшість людей живуть звичайним життям.
Те саме стосується мене.
Тож не зациклюйся на тому, щоб стати кимось великим.
Просто знайди те, що для тебе цінне у житті.
Цього більш ніж достатньо.
Послухай людину, яка вже хворіла.
Овва. Приплести хворобу, читаючи мені мораль.
І ще одне, оскільки я вже тут.
Я кажу тобі, бо здається, що ти цього не знаєш,
але ти не слабовільний.
Що?
Ти мало не бився зі мною до смерті за курячі гомілки.
У ресторані ти з'їдав усю їжу й залишав по собі спустошення,
як рій сарани.
Але ти цілий рік жив на одних протеїнових коктейлях і курячій грудці.
Оце і є воля.
Я була рада, що ти працюєш тренером, бо ти здавався відданим цій справі.
Я не був тренером. Тільки хотів ним стати.
То чому ж ти провалив іспит?
Треба було більше працювати.
Ти щойно сказала, що я багато працював.
-Але ж ти лише спробував. -Що ти робиш?
Усі пробують. Треба було краще старатися.
-Це Сокрю. -Я хотів пройти.
-Вона з Тончіном. -А що з Тончіном?
-Думаєш, я хочу бути тупим? -Що ти робиш?
-Тихіше. -Що?
Що сталося? Завалила іспит?
Нічого страшного. Завжди можна перездати.
Такі речі не здають запросто з першого разу.
Якщо ти людина, звісно. Ти й так уже схожа на фею.
Відтепер
називай мене просто Дінь-Дінь.
Що?
Ну,
ця фея склала іспит із першої спроби!
Я отримала сертифікат майстра корейської кухні!
Ну ти даєш!
Це ж здуріти можна!
Чекай там! Я йду.
Треба ж!
Е, це не двері! Ще травмуєшся!
Так не піде. Я обійду.
Побачимося пізніше.
Іди!
Що це з ним?
За тобою хтось стежив?
Я в Хьорин-тоні чи на Гаваях?
Ти не думаєш, що в цьому ще підозріліша?
Нам треба бути обережнішими в районі.
Ми з тобою десятиліттями тусувалися разом.
Ми могли б обійматися,
і нікому б це не здалося дивним.
Це правда.
Чекай! А якщо нас хтось побачить?
Я ж тобі казав.
Нікому це не здасться дивним.
Вітаю.
Ти здала з першого разу. Це так на тебе схоже.
Я справді щаслива.
Більше, ніж коли я вступила в коледж чи коли мене взяли на роботу в «Ґрейп».
Я щасливий, бо ти щаслива.
Тепер, коли в мене є сертифікат,
я підготуюся по-справжньому й почну.
І шукатиму роботу.
Обережно на кухні, коли почнеш працювати.
Вода, вогонь і ножі.
Інші чоловіки.
Я подумаю над останнім.
Чоловіки, які готують, мають гарні м'язи передпліччя.
Неймовірно.
В архітекторів кращі передпліччя, щоб ти знала.
Ого, точно! Та що ж таке?
У тебе вени випирають.
Дивися. Поглянь на ці сухожилля.
Так, я дивлюся.
Глянь на мої аддуктори й абдуктори.
Ох. Чудово попрацювали сьогодні.
Ти теж. Відпочивай. Побачимося завтра.
-Гаразд. -Що це за костюм, пані Чон?
Куди ти зараз?
Кудись. Бувайте.
І чому ти такий нетямущий?
Що я зробив?
Поглянь на колір її одягу. Вона в жалобі.
ПОКІЙНА ЙО ЧЖУИН
Привіт, Чжуин.
Я прийшла.
Давно не бачилися, так?
Життя таке, що ніколи вгору глянути.
Ні.
Чесно кажучи, це відмовка.
Я просто…
ніби як…
забула про тебе.
ПОКІЙНА ЙО ЧЖУИН
20 ЛИСТОПАДА 1988 — 2 СЕРПНЯ 2021 Р.
Ти казала, там можуть бути діти.
І я досі чітко пам'ятаю, як ти забігла в ту будівлю.
Коли я думаю про це,
мені дуже важко.
Так. Ми тепер одного віку.
Наступного року я буду старша за тебе, тому говоритиму невимушено.
Я піду.
Але прийду ще.
Йонду.
Привітайся.
Привіт,
мамо.
Привіт,
тату.
ПОКІЙНІ КАН ІНХО, СО ЧІОН
Мамо.
Тату.
ПОКІЙНІ КАН ДОНЧУ, ЛІ МІЧОН
Чіон.
ПОКІЙНІ КАН ІНХО, СО ЧІОН
Та Інхо.
Як ви всі, добре?
Йонду дуже виросла, правда?
Вона стала вищою і набрала більше ваги.
Тепер вона їсть і моркву, і болгарський перець.
А ще я знаю алфавіт.
Саме так.
Вона так гарно співає пісеньку про алфавіт.
Тому не хвилюйтеся за Йонду.
Я завжди буду поруч із нею.
Я навчилася…
складати квіти оригамі.
Я принесла їх вам, мамо й тату.
Тато вже…
Тобто дядько Данхо вже таку має.
Хочеш покласти їх мамі і тату самостійно?
Ми прийдемо знову.
До побачення.
Я не знав, що зустріну тебе тут.
Тут спочиває моя перша наставниця.
У шкільному спортзалі сталася пожежа.
Вона побігла рятувати.
Вона врятувала всіх, але сама потрапила в рай.
Хвалько вона.
Певно, було важко.
А тобі, мабуть, було ще важче.
Вибач, що я підслуховувала.
Усе сталося так раптово.
Це була сімейна поїздка.
В останню хвилину я мав робити репортаж, обіцяв наздогнати їх.
Але…
Це вона?
Так.
Це моя невістка.
Пане.
Там була дитина!
Де вона?
Моя племінниця.
Вона ще зовсім маленька.
Пане…
Мені сказали, що моя невістка
тримала Йонду до кінця.
Тепер лишилися тільки ми з Йонду.
Тому ти вирішив…
стати її батьком?
Так.
Для мене Йонду була дивом.
Але для інших, мабуть, ні.
Наш старий район —
місце, де довго жила наша сім'я.
Але одного дня в її садочку стали ходити дивні чутки.
Що вона єдина вижила за рахунок своїх батьків.
Що? Як хтось міг таке сказати?
Поки Йонду не збагнула, що це означає, я виїхав звідти.
Ми приїхали в Хьорин-тон.
Хочеш, я тебе обійму?
Я дуже хочу тебе зараз втішити.
Але не знаю зворушливих слів.
Тобі, мабуть, весь цей час було так самотньо.
-Тому я хочу тебе обійняти. -Ні.
Не думаю, що варто.
Чому?
Бо я досі тобі не подобаюся?
Бо цього досі не можна допустити.
РЕЗЮМЕ
УНІВЕРСИТЕТ БЕРКЛІ ПРОДАКТ-МЕНЕДЖЕР «ҐРЕЙП»
Гаразд.
КУХАРІ В КОРЕЙСЬКИЙ РЕСТОРАН
ЗАЯВКУ ПОДАНО
ФЬЮЖН-РЕСТОРАН «СРІБНА ЛОЖКА» ШУКАЄ КУХАРІВ
ЗАЯВКУ ПОДАНО
Тук-тук. Пане Чхве.
-Тобі прийшов лист. -Який лист?
«Цей лист походить з Англії.
Розішли сімом людям, інакше тобі не пощастить».
-Запрошення на вечір архітекторів. -Так. Десь у цей час щороку.
Еге ж.
А цього року теж можна привести когось із собою?
Я так і знав. У тебе є кого привести.
Я так і думав.
-Я цього не казав. -Приведи її. Краще приведи її.
Це твій шанс показати, який ти дивовижний.
Але чи є в цьому потреба?
Я завжди дивовижний.
Ти завжди такий вправний і розумний.
Але цього разу ти будеш ще дивовижнішим. А чому?
Ресторан «Чжондон», який ти спроєктував торік,
був обраний архітекторами Архітектурним твором року.
Серйозно?
Ти отримав стільки нагород і не радієш.
Нецікаво. Я пішов.
Я йду додому.
Гаразд, бувай.
До речі, Синхьо…
Так?
Я, мабуть, засидівся. Усе тіло заклякло.
Ага, аякже. Знаєш що? Не зважай. Продовжуй робити те, що робив.
Ти явно здоровий.
-Бувай. -Так. Бувай.
Треба ж таке!
Тепер, спираючись на те, що ми практикували,
запишіть свої улюблені цитати.
-Гаразд! -Добре!
Подивимося…
ЩАСЛИВА СІМ'Я, ЩАСЛИВЕ ЖИТТЯ
«Блукай на самоті, як корова». Точно.
Тобі якраз підходить, Чжесок.
Якщо подумати, ти й схожа на корову.
-Му. -Ого.
У тебе очі ясні, як у теляти.
-Глянь на мене. -Серйозно?
-Дівчата. -У мене таки гарні очі.
Дівчатка. Послухайте.
То не корова. Там мав бути носоріг.
Цей вислів походить із буддійського тексту.
Досить хизуватися, негіднице!
У храмі писала французькою, тепер знов за своє?
Le plus grand bonheur après que d'aimer, c'est de confesser son amour.
Навіть знати не хочу!
Мадам, тихіше!
Їй-богу.
Так. Що ти написала, Інсок?
«Ти народжений здати іспит».
Причеплю на стіну Кіхуну.
Оце любов.
-Це було так весело. -Овва.
Боже, подивіться, що висить на стіні. Стільки курсів.
Так.
Наступного разу ходімо всі ще на один.
Так, заняття з іспанської звучить добре.
Історія мистецтва теж непогано.
І заняття з кодування.
-Ого. -На це ходи сама.
А як вам йога?
Урок гри на укулеле.
-Сама ходи. -Усі ніби непогані.
Скажіть, як добре, що Хьосок пішла на пенсію.
Ми можемо проводити так весь час.
Раніше я справді жила насиченим життям.
-Тепер насолоджуватимуся часом. -Справді?
У такому разі їдьмо в подорож.
-Що? -У подорож?
-Так. -Я вже їздила з нею на Сораксан.
Не тільки ви вдвох. Поїздка для нас учотирьох.
Їдьмо за кордон.
-За кордон? -Так.
А поїдьмо в круїз!
Я завжди мріяла поїхати!
Так, поїдьмо в круїз Середземним морем.
Це було б дуже добре.
Скільки коштує круїз?
Десь п'ять-шість мільйонів вон?
Бери більше.
-Це так дорого? -Носитимемо сукні!
-А вечірки є? -Так.
-Як на «Титаніку»? Що? -Не згадуй про це!
-Ходімо. -Він потонув!
-Так. -Хіба?
Ти фільм дивилася?
Навіть якщо я розжену Бурхливі вітри життя
Любий.
Чому ти прийшла сюди, а не додому?
Просто заскочила.
У тебе був урок мистецтва й культури в районному управлінні. Сподобалося?
Угу.
Зараз обідня перерва, а в нас жодного клієнта.
Що ж, бувають і такі дні.
Чуєш, любий?
Мої подруги збираються в подорож…
-Доставка! -Вітаю!
Як ваші справи?
-Добре. Ось ваше замовлення. -Дякую.
Останнім часом ви замовляєте все менше й менше.
Справи кепські, бо слабка економіка.
Ваш дохід теж сильно впав, пане Чо?
Ну, я теж так думав,
але навпроти школи Хьорина відкрилася закусочна великої мережі.
Вони переманили всіх клієнтів у цьому районі
і замовляють купу всього.
Даремно я це сказав.
Я піду.
Гаразд, бувайте.
Люба, що ти казала?
Ні, то пусте.
І нащо він про це згадав?
НА ЖАЛЬ, ВАШУ ЗАЯВКУ ВІДХИЛЕНО
БАЖАЄМО ВАМ УСПІХІВ У МАЙБУТНЬОМУ
Мене взяли на роботу в ресторан «Кан»!
Нічого собі! Це ж мішленівський ресторан.
Мені пощастило.
Скоро відсвяткуємо. Я пригощаю!
Де сьогодні зустрінемося?
Ну…
Навіть якщо я ходжу на побачення, бачу, з офісу мені ніяк не вирватися.
Вибач.
Але натомість я дам тобі це, коли закінчу готувати.
Навіщо ти це фотографуєш?
Завірю нотаріально, коли ти прославишся.
А ти ласий до грошей.
А до того я спочатку скуштую ось це.
Ого. Смачно.
Я ненавиджу броколі.
А тут і запаху нема. Таке ніжне.
Я думаю, могло б бути краще.
Тут чогось бракує.
Ні, зараз ідеальне. Дуже смачне.
Ні, окрім вівса й коричневого рису,
треба щось додати, щоб зробити текстуру цікавішою.
Сокрю,
у тебе буде час наступного тижня?
Наступного тижня? А що?
Є один щорічний захід для архітекторів.
-Так. -А ще є будинок, який я спроєктував.
Він став Архітектурним твором року.
Та ти що? Вітаю!
Дякую.
Того вечора буде церемонія нагородження.
Там будуть мої наукові керівники та колеги-архітектори.
-Мьону теж прийде. -Чудово.
Так, тому…
Я хотів піти з тобою.
Навряд чи я зможу піти.
-Що? -Ну…
Не думаю, що мені там місце.
Чому? Боїшся, що буде незручно?
Чи тому, що ти досі не знаєш, що з нас вийде?
Ні, справа не в цьому.
А в чому?
Я послухав тебе і зрозумів, що не варто розповідати нашим сім'ям.
Але нащо приховувати це від інших?
Просто світ такий тісний.
Навіть Тончін і Наюн знають одне одного.
Як знати, де ми на когось натрапимо?
Тому поки що…
Ти сердишся?
Ні.
Вибач.
Ні, це ти вибач, що я раптом підвищив голос.
Я не серджуся.
-Чесно? -Так.
Я поважаю твоє рішення, тому
не сприймай мої слова надто серйозно.
Добре.
ТРЕНАЖЕРНИЙ ЗАЛ
Що ти робиш? Заходь.
Що?
Пане Ко, я помилявся.
Я зробив дурницю.
Я марнував час, витаючи в хмарах.
Ти порозумнішав, тож це не було марною тратою часу.
Протирай.
Слухаюся, пане! Так і зроблю.
Працюй старанно!
Так, пане!
Ого, ресторан «Кан». Там, мабуть, гарно.
Їжа там дуже смачна.
Я теж не можу в це повірити.
Але ти ще неймовірніша, Сучжин. Відкриваєш власний заклад.
Для цього я й хотіла отримати сертифікат.
Я позавчора підписала попередній контракт з агентом із нерухомості!
Ого, вітаємо!
Ви всі такі чудові.
Мені не відповіли з жодної вакансії, на які я подавалася.
Може, тому, що я занадто стара.
Чи тому, що твоє резюме занадто вражає.
-Що? -Саме так.
Якби людина з «Ґрейп» хотіла працювати на кухні,
я б її теж не найняла.
Було б страшно дати тобі роботу.
Думаєш?
Ми просто хочемо сказати, яка ти неймовірна.
AEA, КОНСУЛЬТУВАННЯ З ПИТАНЬ НАВЧАННЯ ЗА КОРДОНОМ
ВСТУПАЙТЕ В КІА
НАЙКРАЩА КУЛІНАРНА ШКОЛА В АМЕРИЦІ
ПОСІБНИК ЗІ ВСТУПУ ДО КІА
AEA, КОНСУЛЬТУВАННЯ З ПИТАНЬ НАВЧАННЯ ЗА КОРДОНОМ
Боже, довго чекали?
-Ні, все гаразд. Добрий день. -Вітаю.
Дякуємо, що дозволили нам розмістити ваш будинок у журналі.
Нема за що.
Наш ресторан отримав нагороду, тож я вдячний.
Це допоможе і в бізнесі.
Сподіваюся.
Наступного разу прийду сюди їсти.
Ваша лазанья була така смачна.
Хочете, я зараз приготую?
Ні, ви що.
Ви ж у відпустці. Я не можу про це просити.
Я й так готую, бо хочу відчути цей смак.
Тоді…
можна мені взяти з собою?
Боже. Що це все таке?
Лазанья, равіолі та ньоккі.
З дуже відомого ресторану.
Чудово. Я якраз не хотіла готувати.
До речі, Сокрю вдома?
Так, вона нагорі.
Зрозуміло.
Те, що треба. Він такий турботливий.
Ого, не віриться, що навіть це здається мені милим.
Я, мабуть, з'їхав з глузду. Точно.
Ох.
Я геть здурів.
Так, у мене не всі вдома.
Мабуть, знайшла те, чого бракувало.
ЦВІТНА КАПУСТА
КОНСУЛЬТУВАННЯ З ПИТАНЬ НАВЧАННЯ ЗА КОРДОНОМ
Що ти робиш?
Коли ти приїхав? Чому мені не сказав?
Я б прибрала, якби знала, що ти приїдеш.
Що це?
Нічого.
Та кулінарна школа, про яку згадував Хьончун?
Чому це в тебе?
Це нічого не означає. Є та й є собі.
Ти так кажеш, а сама досліджувала це питання.
Поговоримо надворі. Бо мама почує.
Ти кинеш мене і знову поїдеш учитися за кордон?
Я просто подивилася, про всяк випадок.
Так, але навіщо було дивитися?
Знаєш, як мені було важко відпускати тебе раніше?
І от ми нарешті разом,
але як ти могла…
Як ти могла думати про це, не сказавши мені?
Час, проведений з тобою, летить так швидко, що це мене вбиває.
Я живу по сусідству, а здається, що так далеко.
Як ти могла безтурботно…
Як ти могла думати про розлуку, навіть оком не моргнувши?
Це таки мене непокоїть.
Мені теж важко бути далеко від тебе.
Це нелегко. Мені теж важко.
Тобі не здається, що ти суперечиш сама собі?
Ти не хочеш бути далеко від мене,
але шукала школи за кордоном, щоб я не знав.
Я хотів дати тобі робити все, що хочеш.
Бо тобі досі боляче.
Ти мусиш бути обережнішою.
Я пробував зрозуміти, чому ти не хотіла казати про нас.
Я казав собі, що почекаю.
Але, схоже, помилявся.
Тепер я бачу, хто я для тебе.
Мені відмовили скрізь, куди я подавалася.
Жоден з усіх цих ресторанів
не запросив мене на співбесіду.
Я думала: «Я ще молода, адже в мене є мрія».
Я хотіла почати з нуля.
Мабуть, я була надто наївною.
Думаю,
34 роки — не той вік, коли варто починати щось нове.
Крім того, я щойно отримала сертифікат.
І ще й хворіла.
Але мені хотілося готувати.
Я думала, може, буде краще, якщо отримаю сертифікат.
Я шукала прориву.
Можливо, я уникала проблеми.
Сокрю.
Я не хотіла ганьбитися перед тобою.
Я хотіла бути перед тобою впевненою і граційною.
Тому й відмовилася йти на твій захід.
Сокрю.
Я тебе зовсім не соромлюся.
На світі нема людей, відданіших і чесніших за тебе.
І мені
байдуже, ким ти працюєш або якою можеш здаватися.
Ти мені подобаєшся такою, як є.
Дякую за ці слова.
Від них мені добре.
Але навряд чи мені цього достатньо.
Я…
не можу жити одним коханням.
Пробач. Я піду.
Я не хочу, щоб ти йшов за мною.
Мені треба трохи побути на самоті.
Лише кілька днів.
Ні, лише один тиждень.
Чому?
Я не ховатимуся в печері,
але мені соромно.
Тому я просто хочу зникнути на деякий час.
Зробиш це для мене?
Пані Чон, усе гаразд?
Що?
Це ж репортер.
Найрішучіший і найсуворіший репортер у світі.
Репортер Кан Данхо.
-Ого! -Схоже, ти п'яна.
Тобі краще піти додому.
Я проведу.
Дивно.
Ти маєш перетворюватися на Болотяника, коли знімаєш окуляри.
Чому ж не перетворився?
Де твій плащ?
Де?
Схоже, ти дуже п'яна.
Я куплю напій похмелитися.
Чому твої слова й дії настільки непослідовні?
Чому ти поводишся зовсім не так, як пишеш?
Маю на увазі,
ти пишеш свої статті праведно й хоробро, як Болотяник.
Але чому
зі мною ти поводишся, як боязкий і дріб'язковий лиходій?
Твоя правда. У твоєму житті я лиходій.
Зі мною тобі буде важко.
Я не зможу тебе захистити чи врятувати.
А про таке, як Болотяник…
просто забудь, як про сон літньої ночі.
Смішно!
-Данхо. -Що?
Я тобі схожа на чисту й невинну героїню,
яка хоче бути врятованою Болотяником?
Я сама про себе подбаю.
А ти, Болотянику, подбай про власні почуття.
І цього разу
це не випадковість. Це навмисно.
Уникай, якщо хочеш. Чорт забирай.
Уникнув?
Ні, постав мене!
Не смикайся. Ти впадеш, якщо будеш смикатися.
Земля йде обертом.
Я відчуваю силу тяжіння.
Земля тремтить.
Як гора Пекту…
Виверження.
Як ти думаєш, там справді є монстр, який живе в кратері?
Куди підемо?
-Постав мене. -Вітаю.
Добрий вечір.
А то часом…
То не Моим у тебе на спині?
Боже. Де це ти так напилася?
Ганьбиш мене перед людьми!
Хто ви така?
Хто… Мамо?
Це моя мама!
Вона хотіла бути Людиною-павуком, коли була малою,
навіть руки клеєм мазала.
А тепер вона виросла й ганьбить мене.
Піу-піу!
-Заради бога. -Піу.
-Чому ти така п'яна? -Боляче.
Данхо, дякую.
Вибач.
Я неправильно виховувала свою доньку.
Цікаво, хто ж її, таку безрозсудну, візьме заміж.
Ви дуже добре її виховали.
А ще
я залюбки взяв би Моим заміж.
Перепрошую? Що ти маєш на увазі?
Я знаю, що вона занадто хороша для мене.
І знаю, що ви хвилюватиметеся.
Тому я робив усе, що міг, щоб порвати з нею…
але я більше так не можу.
Данхо.
Я сумую за тобою, Сокрю.
ПЕ СОКРЮ
Мені треба трохи побути на самоті.
Лише кілька днів.
Ні, лише один тиждень.
Я не ховатимуся в печері,
але мені соромно.
Тому я просто хочу зникнути на деякий час.
Зробиш це для мене?
Це несмачно.
Це теж не годиться.
Чому все таке жахливе?
Що ти робиш?
Разом із цвілим протеїном я викидаю своє жалюгідне минуле.
Ти платиш високу ціну.
Краще віддай мамі гроші.
Я віддам їй гроші, як тільки мені заплатять.
Я знову працюю в тренажерному залі.
І складатиму сертифікаційний іспит.
Серйозно?
Що це на тебе найшло?
Я щось відчув після тих твоїх слів.
Я довго думав про те, чому я так себе дурив.
І…
усе через мою меншовартість.
Я почувався малим і зніченим,
тому не слухав і даремно опирався.
Я хотів тебе переплюнути.
Але ми сім'я. Усе це неважливо.
Це так банально, я не хотів цього казати.
Я це викину.
Ось так.
Для комерційного об'єкта
розробили графік реставрації й обстеження.
Наступного тижня поїдеш оглянути місце.
Синхьо?
-Пане Чхве? -Так? Що?
Вибач.
Що ти щойно сказав?
Не все гаразд в особистому житті?
Що? Бачиш тріщини? Усе от-от розвалиться?
Ти питаєш, бо реально щось знаєш?
Я не знаю, але хочу знати, тому й питаю.
Я, мабуть, не зможу піти на вечір архітекторів.
Що? Чому це раптом?
Просто…
Можеш прийняти нагороду замість мене?
Слухай, я знаю, що я створений для сцени,
але ти маєш прийняти нагороду сам.
Будь ласка, виручай.
А ще мені зараз треба йти.
Продовжимо цю нараду пізніше?
А ти куди?
На об'єкт у Сехьон-тоні.
А те каркасне будівництво не на фінальній стадії?
Так.
-Обережно там. -Бувай.
Чорт, я так погладшав.
Потрібен детокс, щоб прийняти ту нагороду.
То репортер хоче працювати з нами цілий день.
-І бути при цьому на об'єкті? -Так.
Він пише статті на власному досвіді.
Скільки роботи йому доручити?
Хай просто вдає, що щось робить?
Ні.
Він працюватиме нарівні з іншими.
Вважай його новачком, молодим працівником.
Навчи його.
Краще не даватиму поблажок.
Приведи його сюди.
Добре. А оздоблювальні матеріали сьогодні привезли?
Так, прийшли ізоляційні матеріали.
Зараз ми їх встановлюємо.
-Я перевірю, раз уже тут. -Звісно.
СОКРЮ
ЦЕНТР ЕКСТРЕНОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ
Синхьо!
Синхьо, де ти?
Сюди.
Отакої.
Чому ти плачеш?
Ніхто не дзвонив сказати, що я не сильно постраждав?
Треба було самому подзвонити.
Я просто вивихнув праву руку…
Я кохаю тебе.
Га?
Я сказала, що кохаю тебе.
Сокрю.
Я була такою дурепою.
Почувалася меншовартою, злякалася кохання.
Навіть якщо коханням я не проживу,
через нього в мене зник апетит.
Усе, що я готувала, було жахливим на смак,
так що я взагалі не могла тренуватися.
Я просила тебе не дзвонити, а сама чекала дзвінка.
Скрізь якийсь хаос.
І це тільки за сьогодні.
Знаєш, як я злякалася?
Я мало не знепритомніла від шоку!
Мало не зомліла!
Пробач.
Чому посміхаєшся?
Якщо ти ще раз мене так налякаєш, присягаюся, я тебе вб'ю!
Я ж казав, що радо вмру від твоїх рук.
Не кажи так.
Не плач. Чому ти плачеш?
Слухай, я не травмуюся. Я не помру.
Що б зі мною не сталося,
я завжди буду поруч із тобою.
-Зрозуміла? -Так.
То…
скажи це ще раз.
Що?
Скажи, що кохаєш мене.
Я вже сказала. Чому ти знову цього просиш?
Я кохаю тебе, Сокрю.
Я так за тобою сумував,
але хотів послухати тебе, тому не дзвонив
і чекав, скільки міг.
Але як травмувався, зразу подумав:
«Сьогодні я зможу побачити Сокрю».
Якось несправедливо, що не існує кращого виразу, ніж «я тебе кохаю».
Бо я так сильно тебе кохаю.
КОХАННЯ
НАЙБІЛЬШЕ ЩАСТЯ — КОХАННЯ Й ОСВІДЧЕННЯ
АНДРЕ ЖІД
КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Вибач, що без твого дозволу.
То я виграла нагороду?
Роби те, що ти робила раніше.
Ти знімала кулінарні відео в США. Почни все спочатку.
-Я готова. -Почнімо.
Не зустрічайся з ним! Мені байдуже, хай навіть небеса впадуть!
Ми з Моим подобаємося одне одному.
Я не знаю, що робити.
-Я одружуюся. -На кому?
Я маю освідчитися.
Знаєш хороший спосіб це зробити?
ТИ ВИЙДЕШ ЗА МЕНЕ?
Сьогодні той день.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова