КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
-Оздоблювальні матеріали привезли? -Так, прийшли ізоляційні матеріали.
Зараз ми їх встановлюємо.
-Я перевірю, раз уже тут. -Звісно.
СОКРЮ
Кажуть, у тих, хто мало не загинув,
часто буває схожий досвід.
Привіт, як тебе звати?
У той швидкоплинний момент
життя проноситься в них перед очима.
Це сталося і зі мною.
Ти молодець!
Чудово попрацював!
Хіба що це.
Знову замкнеш двері —
і я їх порубаю.
-Сокрю? -Чхвесине?
Ура!
Ти…
мені подобаєшся.
Ти надто спішиш. І можеш травмуватися.
Бери мене за руку, пішли повільно.
І…
в кожній сцені мого життя
була Сокрю.
Кам'яне оздоблення?
Це ж суцільний шматок каменю!
Ще б секунда — і ти б і кісток не позбирав.
Якщо так подумати, твоє середовище аж ніяк не безпечне.
Арматура, цегла, скло та цвяхи.
Надто небезпечне.
Ти дуже хочеш і надалі бути архітектором?
Певно, що так. Ти це обожнюєш, як тут кинути?
Але будь обережний. Носи шолом і вдягни якусь броню абощо.
Я так за тебе хвилююся.
Чому ти не йдеш? Що ти робиш?
-Ти зайняла третє місце. -Що?
Нагорода на кулінарному конкурсі.
Про що це ти?
Я не брала участі в конкурсах, який ще виграш?
Я за тебе подався.
КОНКУРС ЗДОРОВИХ РЕЦЕПТІВ
Пане Чхве?
Зазвичай ми не продаємо їжу на винос, але для вас я зробив виняток.
Але довезіть якнайшвидше.
Дякую.
А що це за плакат?
Ми проводимо тут кулінарні майстер-класи.
Я наклеїв для наших студентів.
Сьогодні останній день, я збирався знімати.
КОНКУРС ЗДОРОВИХ РЕЦЕПТІВ
ІНСТРУКЦІЯ
СПОЧАТКУ ПРОМОКНІТЬ КУРЯЧУ ГРУДКУ
ПОСОЛІТЬ І ПОПЕРЧІТЬ ДО СМАКУ
ПЕ СОКРЮ
То що плануєш готувати?
Ризото з броколі й курки!
РИЗОТО З ЦВІТНОЇ КАПУСТИ, БРОКОЛІ ТА КУРКИ
Вибач, що я подався без твого дозволу.
То я отримала нагороду?
Так, посіла третє місце.
Покажи мені.
ТРЕТЄ МІСЦЕ ПЕ СОКРЮ
Конкурс проводила Корейська овочева асоціація.
Це невеликий конкурс.
Хто завгодно міг подати заявку онлайн.
Просто в тебе така смачна їжа, от я й подумав, що не зашкодить.
Це так дратує.
Вибач. Даремно я це зробив.
Я така рада, що я роздратована.
Що?
Раніше я багато в чому була першою.
Але ще нічому так не раділа, як третьому місцю в цьому випадковому конкурсі.
Правда? Серйозно?
Еге ж.
Мені так хочеться готувати,
але ніхто мене не бере, і йти мені нікуди.
Я казала, мені байдуже, що думають інші,
але це було важко.
Я думала: «Чому я така?» І вже геть зневірилася.
Але тепер я відчуваю, що небеса дали мені дозвіл продовжити спроби.
Яке полегшення.
Я думав, ти глянеш, хто був першим і другим.
Хто був першим? Дай гляну. Що вони готували?
«Лі Суа. Весняні коренеплоди і п'ятизерновий поживний рис».
Це не щось інноваційне.
СЕРІЯ 14 СОЛОДКЕ КОХАННЯ
Це традиційна страва. Дай гляну ще раз.
Ти точно рада, що посіла третє місце?
Ти мене налякала.
Чому ти тут так стоїш?
Пану Кану вхід заборонено.
Якщо збираєшся з ним зустрічатися, зроби це після моєї смерті, добре?
І щоб ти знала, я збираюся жити до 100 років.
Тоді нам буде за 70.
«Нам»?
Ти щойно сказала «нам»?
Мамо!
Якщо хочеш довго жити, припини їсти таку їжу.
Це все через тебе!
Я не можу зігнати злість на тобі, тому й заїдаю стрес!
Так, добре.
-Ага. -Гаразд.
-Е! -Так, я розумію.
Ти що, не чуєш, що я кажу?
Ніколи не зустрічайся з ним! Мені байдуже, хай хоч небо впаде на землю!
Навіть не мрій про це!
Навіть на рівному шляху в житті повно труднощів.
Навіщо обливатися бензином і йти прямо у вогонь?
Пані Пан!
Пані Пан, я з'їла снеки, які ви дали мені вчора,
і дуже добре почистила зубки.
-Правда? -Так.
І я багато усміхалася.
Я усміхалася друзям і вчительці.
І татові теж.
Я впевнена, жучків уже нема.
Ти спізнишся в садок. Іди, Йонду.
Йонду, ходімо.
Пішли.
І ми пішли.
Я знаю, що вона занадто хороша для мене.
І знаю, що ви хвилюватиметеся.
Тому я робив усе, що міг, щоб порвати з нею…
але я більше так не можу.
Данхо.
Так, іди в дім.
Чому? Чому ти мене проганяєш? Зачекай!
-Данхо! -Будь ласка, йди в дім.
Гадаю, сьогодні це на краще.
Ти сказав, що візьмеш мене заміж.
Сказав, що не можеш мене покинути.
Так?
-Іди в дім. -Зачекай.
Ти сам це сказав!
Іди в дім! Негайно!
Вибачте, що налякав вас.
Я поясню, як усе сталося…
Я не хочу знати.
-Перепрошую? -Мені не треба знати.
І навіть якби я знала, це нічого не змінить.
Моим завжди була такою, ще змалечку.
Вона не пройде мимо чогось жалюгідного.
Якщо вона йшла купити іграшки
і бачила на вулиці бабцю, яка продає овочі,
вона натомість купувала всі її овочі.
Благодійність. Різдвяні благодійні віньєтки.
Вона тратила всі свої гроші на таке для свого класу.
Напевно, причина в цьому.
Вона любить Йонду.
І їй шкода бачити, як ти ростиш дитину самотужки.
То, може, варто було спробувати зберегти самовладання?
Те, що вона так поводиться. не означає, що ти маєш їй підігравати.
У тебе є дитина.
-Мамо… -Не називай мене так!
Я вдам, що не чула, що ти щойно сказав.
Сподіваюся, у нас як у сусідів більше не буде незручних моментів.
Усе готово. Їдь!
Жарко, так?
Чому ти приїхав саме влітку?
Сам знаю.
То як робота?
По-моєму, досить важка.
Сподівався, відволікатиме мене.
Що?
Нічого. Он ще одна вантажівка під'їжджає.
Вони нам і дихнути не дають.
Агов, їдь он туди!
Ось, візьми. Твоя нагорода.
Ого, важча, ніж я думав.
Це і є вага нагороди.
А як твоя рука? Гіпс ще довго носити?
Можу вже зняти. Я щойно його поправляв.
Слава богу. У цієї руки ще стільки справ.
Що ти робиш?
Може, завдяки перемозі в конкурсі, але ми отримуємо безліч запитів.
Ми будемо дуже зайняті.
Це погано. Я хотів брати менше роботи.
Що ти таке кажеш? Треба кувати залізо, поки гаряче.
Ми злетимо на вершину.
-Я одружуюся. -Що? Що ти сказав?
Я одружуюся.
Зачекай. З ким?
-З Сокрю. -Сокрю?
-То твоєю дівчиною була Сокрю? -А то ти не знаєш.
Очманіти! Але як це могло статися?
Ви друзі дитинства.
Ви ж як одна сім'я.
-Так не можна. -Мьону, заспокойся і сядь.
-Тобто… -Сядь.
Здуріти можна!
-То… -Так?
-Річ у тім… -Так?
Ось так. Та-да.
Я маю освідчитися.
Знаєш хороші способи зробити це? У тебе є досвід.
Синхьо, я професіонал.
Ще питаєш. Хочеш, я тебе навчу?
-По-перше… -Так?
Ідіть… Ні. На бейсбольний стадіон.
Між інінґами вас обов'язково покажуть на великому екрані.
Тоді стаєш на одне коліно і дістаєш обручку, яку приготував.
А вона починає плакати!
Вона не любить людних місць.
І повести її туди було б складним завданням.
Є ще один спосіб.
Вистава. Відведи її на виставу.
Щойно вимкнеться світло і впаде завіса, ти їй скажеш.
«Ти вийдеш за мене заміж? Ні, одружімося».
Тоді вона почне плакати!
Жінкам справді таке подобається?
Це не жарт.
Бачиш? Навіть Наюн аплодує цій ідеї.
Міленіали й покоління Z схвалюють.
Зрозуміло.
-Зроби це. -От бачиш?
Якщо хочеш, щоб тобі одразу відмовили, так і зроби.
Твоя пропозиція руки і серця важлива лише для вас.
Якщо не ти платиш за чужі квитки, не псуй виставу для інших.
Ну, це була не моя ідея.
Просто запам'ятай ці три речі.
Ніякої публіки, пристойна обручка і щирий лист.
А це не надто буденно?
У чому сенс, якщо тільки цей день особливий?
Просто зроби кожен день із нею особливим.
Твоя правда.
Дякую.
Це я тобі дякую.
Я малювала, але побачила спроєктований тобою будинок і закохалася в нього.
Це й привело мене сюди.
Спочатку захоплення. Яке переросло в кохання.
Усе змішалося, і я розгубилася.
Але знову зупинилася на захопленні.
Наюн.
Будь щасливим.
Мені цього достатньо.
Буду.
Обіцяю.
ПЕРЕМОЖЦІ КОНКУРСУ РЕЦЕПТІВ
«Третє місце. Ризото з цвітної капусти, броколі та курки.
Пе Сокрю».
Я сказала Данхо, що він мені подобається.
Що?
-Але він мені відмовив. -Що?
Але я все одно трималася за нього.
Агов!
Але врешті-решт він зізнався, що я теж йому подобаюся.
Отже, взаємна згода.
Щасливий кінець.
Ого, який раптовий вихор подій.
Чому у твоїй історії стільки поворотів?
Але він сказав, що я йому подобаюся,
прямо на очах у моєї мами.
Подружко, ти пробач мені.
Я так захопилася своїми стосунками, що забула про тебе.
Так. Ти така мені дорога, але я не знала, що з тобою стільки всього сталося.
Серйозно, моєму недбальству нема прощення.
Мені дуже шкода. Пробач.
Це я тобі не сказала.
Вставай із колін.
Ти, мабуть, серйозно запала.
Мої почуття були як кислий, гіркий і солоний смаки.
Часом такий гострий, що я вважала його печією.
Це і є кохання?
Усе складно.
Як цукерки з дуріану, які ти любиш,
смердять, але ж смачні.
Тому я досі уникала кохання.
Але попри це, ти закохалася.
Мені кінець.
Тобі так подобається Болотяник?
Ну…
Не знаю, чи тому, що він Болотяник, чи тому, що він Данхо.
Що було першим? Курка чи яйце? Я вже не знаю.
А ти?
Тобі сильно подобається Синхьо?
Так.
Він їй подобається!
Слухай! А що мені робити з мамою?
У мене та сама проблема.
Моя мама сказала, що не дозволить цього, тільки через її труп.
Моя, певно, зробила б трупа з мене.
Це так дратує.
СОКРЮ
Що робиш?
Добридень, пані.
Це ти допоміг полагодити мій візок минулого разу.
Так, ви пам'ятаєте.
У цьому віці я зазвичай усе забуваю,
але тих, хто мені допомагає, я пам'ятаю, бо дуже їм вдячна.
То було пусте.
Так само було з тим репортером.
Ох.
Гаразд.
Ого.
Треба ж, наче з реклами пива.
Ще одну?
Ні, одна банка — мій ліміт.
Зрозуміло.
Схоже, я змарнував своє життя.
Я й не знав, що пиво таке смачне.
Спиртне завжди смакує найкраще після дня важкої праці.
Найкраще макколлі, яке я пив,
було, коли я зголосився будувати житло для нужденних.
-Ви зголосилися будувати житло? -Так.
Я був волонтером ще з коледжу, а зараз ходжу, коли маю час.
А не знаєте, та організація
часом не ремонтує житло в халупах?
Житло в халупах?
Знаєте провулок халуп на півночі Хьорин-тона?
Там живе та літня жінка.
Я сам туди їздив, і умови там набагато гірші, ніж я думав.
Ви вільні наступного тижня?
Буде непросто, але я постараюся підготувати якомога більше.
Ви будете робити це самі?
Так.
Ні, я не це мав на увазі.
Хотів спитати, чи можна подати заявку.
Я знаю.
Але все одно я швидше зроблю це сам.
Навіть висловити свою вдячність незручно.
Та годі. Для чого ж іще потрібні друзі?
Так. Ми ж домовилися бути друзями,
хоча й досі на «ви».
Ми поважаємо один одного.
Але ви друг ще й Моим.
Так.
Ми з Моим подобаємося одне одному.
Що?
Але її мати проти.
Он воно що.
Я…
не знаю, що робити.
Ясно.
СОКРЮ
Я з Моим.
Зачекайте.
Гей, це ж… Ви все випили?
Ви казали, одна банка — ваш ліміт.
-Якщо треба більше, я можу купити… -Ні, цього достатньо.
Я така сумна, хоч ляж та вмирай. Не хочу я йти гуляти.
Ніщо так не знімає стрес, як прогулянка.
Посидьмо тут секунду.
Відпочиньмо.
Та що це з тобою?
Ось наче зручне місце.
-Овва. -Постарайся мати гарний вигляд.
Я не п'яний, але чому ви все кажете мені протверезіти?
У тій банці пива, яку ви випили, було понад п'ять відсотків алкоголю.
А ще можна піти пішки й познайомитися краще.
-Нам? -Ні. Що?
-Що? -Так.
-Що з тобою? -Отакої!
Повірити не можу, що ми ось так зустрілися!
Який збіг!
Твоя правда.
Цей район такий тісний, чи не так?
Так, серйозно.
-Це твоя найкраща акторська гра? -Я не пишу в рубрику про кіно.
Але це було жахливо.
Бачиш? Я ж казав, що нічого не вийде.
Байдуже. Я зробила, що могла.
Тож чи танцювати вам, чи одружуватися, вирішуйте самі.
Що?
Ходімо.
Агов.
Удачі.
Пішли. Швидше.
Що за…
Якого біса?
Неймовірно.
-Що ти робиш? -Що?
Точно.
-Ти пив? -Трохи…
Однак я зовсім тверезий.
Я теж.
Я знаю, що тієї ночі була дуже п'яна,
але я все пам'ятаю.
То чому ти мені не подзвонив?
Через мою маму?
Я розумію, що вона відчуває.
Я теж був би проти.
Я знаю. Так.
Маю на увазі, хто просить людину бути його дівчиною,
що було…
майже освідченням,
запитавши її матір?
Пробач.
Я подумав, що сказати чесно краще, ніж брехати.
Я не це мала на увазі.
Ти ніколи не казав, що я тобі подобаюся.
Навіть відмовив мені після мого зізнання.
Але чому ти сказав ті важливі слова моїй мамі?
Гірше того, я поцілувала тебе першою…
Чому ти зупинився?
Вибач.
Я подумав і зрозумів,
що сильно сьогодні спітнів.
Чому це зараз важливо?
Було якось неввічливо.
Це те, що ти зараз робиш, неввічливо!
Ти мені подобаєшся.
Після аварії моєї родини
кожен день здавався мені надзвичайною ситуацією.
Але потім я почув сирену, і з'явилася парамедикиня.
Вона рятувала людей.
І допомогла Йонду.
Та праведна жінка врятувала мене,
і вона мені подобається.
Почувши ці твої слова, визнаю:
ти справді володієш словом.
На гроші, які я заробляю за свої статті,
я накуплю тобі багато смачної їжі.
Думаєш, упораєшся? У мене… апетит дай боже.
Тоді я писатиму більше статей.
ЗАКУСОЧНА «НЕЗЕМНА СМАКОТА»
Ваше замовлення готове. Смачного.
Наступна — Со Чжийон.
Що за чортівня?
Тут токпоккі золотом посипають, чи що?
Чому така довга черга з самого ранку?
Номер 57?
-Так, це я. -Ваше замовлення готове.
-Смачного. -Дякую.
Що?
-Місок? -Боже! Любий!
Що це таке? Що ти робиш?
Що?
Що ти робиш? Люба.
По дизайнерські сумки чергу біля магазинів займають заздалегідь.
Тепер те саме роблять і з токпоккі.
Саме так, то навіщо ти це купила? У нас тут більш ніж достатньо.
Неси сюди токпоккі.
Що? Навіщо?
«Знай свого ворога, і ти ніколи не програєш в сотні битв».
Спочатку взнаймо ворога.
Тьху.
Що?
Що таке?
Та що там? Га?
Смачно.
Їжа в них смачна.
Де вона там смачна?
Це ніщо в порівнянні з твоєю! Смак занадто сильний.
У ній немає витонченої пікантності.
Який сенс, коли бізнес іде як мокре горить?
-Більшість днів невдалі. -Боже, теперішні клієнти…
Їм подавай тільки сильні смаки.
Смакові рецептори вже не ті.
Місок, може, вже закритися назавжди?
Га?
Не зважай. Я пожартував.
Ох, треба випрати ганчірки.
Так, наступної п'ятниці.
Це можливо?
Правда? Гаразд, дякую.
Так, добре. Бувайте.
-Привіт. -Привіт.
-Ти ж іще не замовив? -Ні.
Дякую за їжу.
Це так смачно.
Як вони це готують?
Це нова робоча звичка?
Будеш такою щоразу, коли ми їстимемо смачну їжу.
Напевно. Мало не забула.
Пан Юн дав мені свій список хороших ресторанів.
Якби ж мій шлунок був здоровий,
я б ходила в різні ресторани і знімала відеоблоги мокпан.
Чому ти так на мене дивишся?
Я пожартувала. Глянь, уже їм.
Я серйозно.
Може, роби те, що й раніше?
Ти знімала кулінарні відео в США. І можеш повернутися до цього тут.
Нізащо.
Там люди не дуже добре знали корейську кухню, тож я вдавала експертку.
Тут усе було б інакше.
Ні. Зараз у тебе вийшло б навіть краще.
Уже є стільки талановитих людей.
Крім того, канали NerTube зараз дуже професійні та якісні.
Куди мені до них?
Я можу знімати для тебе.
-Ти? -Так.
Ой.
-Краще без нього? -Так.
-Занадто яскраво. -Гаразд.
Гаразд, наче все. Залишилося тільки натиснути кнопку запису.
Що? Уже? Зачекай!
Що робити зразу?
Інгредієнти я вже підготувала.
Спочатку закип'ятити воду?
Чекай.
Ні, треба бланшувати броколі і зварити курячий бульйон.
Шеф-кухарю Пе, чому ви так нервуєте? Це ж не вперше.
Я не знаю. Я так хвилююся.
Я дивно виглядаю на камеру?
Ти прекрасна. Найгарніша людина на світі.
Моя впевненість і самооцінка зараз нижче плінтуса.
Мені так сумно.
Тоді давай тебе розвеселимо.
Камера увімкнена.
Твоя їжа дуже смачна.
Це я знаю краще за всіх.
Я готова.
-Тоді почнемо. -Гаразд.
Приготувалися, мотор.
Страва, яку ми сьогодні приготуємо, —
ризото з цвітної капусти, броколі та курки.
Навіть з назви здається, що це здорове поєднання, правда?
І чесно кажучи, це звучить не дуже апетитно.
Але сьогодні
я спробую зруйнувати стереотип про те, що здорова їжа — несмачна.
Щось не так?
Мені відмовили.
Як ти так спокійно й чесно це говориш?
А який сенс приховувати?
Але більшість людей посоромилася б це сказати.
Ні.
Я пишалася закоханістю в нього…
хоча зараз я одночасно спалюю і калорії, і серце.
Пий, коли тренуєшся. Бо втратиш м'язову масу в разі зневоднення.
Ні, дякую.
Потім води нап'юся.
Схоже, тобі потрібно це зараз.
Ти наче от-от заплачеш.
Але все ж…
-Не закохуйся в мене. -Що?
Клієнт залу й тренер не можуть зустрічатися.
Я вирішив присвятити себе роботі.
Що це з ним? Він божевільний?
Я вдома.
Тримай.
Чого раптом? Ти ж казала, це підвищить рівень цукру в крові.
Це кето-хліб з мигдалевого борошна.
Я дуже далеко ходила, щоб купити його.
Мабуть, тобі було мене шкода.
Так, мені шкода.
А ще
я продовжу жалкувати.
Бо я буду з Данхо.
Зараза мала, через тебе в мене апетит пропав!
Я ж казала, що не можна!
Мамо, Йонду…
не дочка Данхо.
А племінниця.
-Що? -Його батьки і батьки Йонду…
Загинули в аварії.
Ось чому Данхо піклується про неї.
І що з того?
Це щось змінює?
Хай племінниця, а не дочка,
думаєш, я дозволю тобі з ним бачитися?
Я кажу, а не питаю дозволу.
Вони стільки всього пережили й залишилися вдвох.
Вони — вся сім'я одне для одного, і я кажу тобі це,
бо…
Я хочу їх захистити.
Ти хоч знаєш, що це означає?
Ти маєш стати їй мамою!
Навіть власних дітей часто не хочеться виховувати.
А ти думаєш, що зможеш піклуватися про чужу дитину?
Мамо.
Я…
досі пам'ятаю.
Після смерті тата
тебе, моїх сестер і мене
вигнали з бабусиного будинку.
Удень ти працювала,
а вночі вчилася,
щоб скласти іспит агента з нерухомості.
Коли ти почала працювати, виховуючи нас,
ти жодного разу не змушувала мене вчитися.
Ти ніколи не була одержимою оцінками.
Чи в моїй кар'єрі, чи в чому завгодно ти завжди поважала мій вибір.
Ти не можеш якось проявити розуміння і цього разу?
Не можу. Не в цьому!
Завтра підеш на побачення наосліп. І вийдеш заміж до кінця року.
Я не піду на побачення наосліп, мамо.
Ти ж так мене розумієш в усьому іншому.
Чому ти така старомодна, коли справа доходить до шлюбу?
Бо я не хочу, щоб ти жила важким життям, як я!
Я хочу, щоб дочка вийшла заміж за чоловіка, який довго житиме
і матиме багато дітей.
Я хочу, щоб ти постаріла разом із ним і дивилася, як ростуть ваші діти!
Я хочу, щоб у тебе було щасливе й нормальне життя!
Мамо.
Зараз я щаслива.
Бути твоєю донькою
і працювати парамедикинею —
більше, ніж щастя.
Мені подобається Данхо,
і я хочу бути з Йонду,
бо хочу бути ще щасливішою.
З'їж лише один шматок хліба. Забагато важко перетравлювати вночі.
Ого, вона це не викинула.
«КВІТИ ПАДАЮТЬ», АВТОР ЛІ ХЬОНГІ
«Як прекрасно бачити, як хтось іде, знаючи, що час настав?»
Коли ти сюди спустилася?
Ти зробив це власноруч і подарував мені на день народження.
Ти пам'ятаєш.
Здається, мені тоді було 22 чи 23 роки.
А наче ціле життя тому.
«Ідучи до пишної зелені
і плідної осені в недалекому майбутньому,
моя молодість в'яне гарно, як квітка».
Якби життя було, як чотири сезони,
у нас була б зараз осінь?
Ну, ми, мабуть, у середині осені.
І все ж ти не думаєш, що нам вдалося дати добрі плоди?
Га?
Сокрю виросла чудовою.
Тончін, здається, знаходить своє місце у світі.
Витримавши немилосердне сонце й палючу спеку,
наше літо, схоже, принесло справді дорогоцінні плоди.
Таки так.
Любий.
Закриймо вже закусочну.
Що?
Ти любив вірші,
і ці руки так добре малювали.
Але ти обрав каструлі, а не фарби, щоб заробити на життя.
Ти чудово попрацював, Кинсіку.
Ти серйозно?
Угу.
Тож розберімося з цим до того, як прийде зима.
Проживімо решту нашої осені, милуючись листям.
Тоді, може, з'їздимо на Сораксан ще раз із батьками Синхьо?
Забудь. Мало мені жахливих фотографій?
Ні, тепер у мене є час!
Я навчуся правильно фотографувати і зроблю тебе гарною на фото.
Тоді на гору Неджансан. Хочу побачити й інші місця.
Звісно, поїхали туди!
-Соннісан теж. -Соннісан. Згода!
Але де та гора Неджансан?
-У провінції Чолла. -Зрозуміло.
-А де Соннісан? -У Джирісані.
У Джирісані? Як ми на неї заліземо?
ДЕНЬ ПОЧАТКУ ОПЕРАЦІЙ
Сьогодні той день.
Агов.
Що відбувається?
Чому вода не тече?
Тату!
Тату, там… У ванній не тече вода.
Мама тобі не казала?
Бак для води чистять. Води не буде до полудня.
Що?
Хочеш цю?
ЮН МЬОНУ
Привіт, Мьону.
А, те?
Гаразд, удачі.
Бувай.
Дідько!
Та що ж це!
Чорт забирай!
Серйозно?
Привіт!
От зараза!
Це ти нас сюди покликала!
-І запізнилася! -Годі.
-Серйозно? -Вибачте!
Я заскочила в туристичну агенцію.
Тільки подивіться.
Я попросила всі круїзні пакети, які в них були в наявності.
Уже?
Знаєш, ти дуже нетерпляча.
Треба призначити дату, поки ми не забули,
бо так і не поїдемо.
-Це преміум-пакет. -Так.
Ми полетимо бізнес-класом з Інчхона в Італію.
І там почнеться круїз!
Через бізнес-клас усе це буде значно дорожчим.
Та це ж буде наша перша спільна поїздка за кордон.
Вважайте, ранній подарунок на наші 60.
-Наші 60? -Цей круїз починається в Італії.
І з заходом у Грецію та Туреччину.
-Точно. -Господи.
Слухайте. Облиште.
У Кореї є безліч місць, які ми ще не відвідали.
Нащо пертися аж туди?
А як захворіємо на морську хворобу?
Ліки від захитування зараз дуже ефективні!
Так і є.
А в Кореї?
-Кореєю їздитимемо, як постаріємо. -Так.
Пізніше в Європу тобі буде зась через хворі коліна.
Так, Інсок має рацію.
Моє тіло щодня міняється. І коліна тріщать.
-Скажи? -Так.
Чжесок, поглянь.
Дивися на колір океану. Хіба не чудовий?
Уяви зустріти тут чоловіка.
-Це так неймовірно! -Ого.
Ви закриваєте закусочну?
Тому я попросив тебе прийти.
Власник сьогодні з'їхав із глузду, тому їж, скільки хочеш.
Дуже прикро.
Токпоккі і цей смажений у фритюрі перець.
Це ж така смакота.
Можеш приходити до нас додому і їсти це все.
Тепер я буду вільний і гулятиму цілими днями.
Я не можу нав'язуватися.
Я пропоную таку угоду.
Що?
Слухай,
навчи мене робити гарні знімки.
Гаразд? Знаєш, скільки мене дружина через це пиляла?
Нащо ти так гарно фотографував?
Ти зробив життя нестерпним!
Хіба?
Гаразд, я навчу тебе цим навичкам.
Щиро тобі дякую.
Тут так пусто.
А раз так,
я покажу тобі особливу для мене річ.
Моя радість
Їй-богу! Серйозно!
Я заплачу цим за сьогоднішній урок.
Відкрию її зараз.
А нічого, що зараз середина дня?
Облиш. Я тут власник.
Я ж кажу, власник з'їхав із глузду.
І все одно це для моєї дружини.
Тому я плачу за цей курс.
Тоді я не відмовлюся.
-Дякую. -Нема за що.
Так, ось тут.
Пробрало, аж усі внутрішні органи відчуваються.
Нічого собі.
Це справді особлива штука.
Отакої, ти знову щось забула?
Пані Пан.
Йонду.
Що тебе сюди привело?
Я хочу вам дещо подарувати.
Що?
Ось.
Що це?
Квіточка.
Я дарую такі тільки тим людям, які мені подобаються.
Хотіла подарувати вам.
Я зробила її з паперу найгарніших кольорів.
Ти хочеш подарувати її мені?
Так.
Бо ви останнім часом рідко усміхаєтеся.
Що, як у вашому серці теж завелися жучки?
Візьміть це й усміхніться.
Дякую.
Мене чекає моя няня.
Гарного дня.
Гаразд, бувай.
Вона така мила.
А я — чудовисько.
Добрий день.
-Добрий. -Усе готово. Візьміть.
Дякую.
ТИ ВИЙДЕШ ЗА МЕНЕ ЗАМІЖ?
Дякую вам.
РИЗОТО З ЦВІТНОЇ КАПУСТИ, БРОКОЛІ ТА КУРКИ
Кількість переглядів зовсім не росте.
МАЙСТРИНЯ ДОМАШНЬОЇ КУХНІ ПЕ 79 ПЕРЕГЛЯДІВ 1 ТИЖДЕНЬ ТОМУ
Так, я б теж не хотіла таке дивитися.
Це броколі, цвітна капуста та куряча грудка.
Я б таке теж не їла.
ЧХВЕСИН
Я забула. У нас сьогодні зустріч.
Чхвесине, довго чекав?
Вибач!
Пробач, що змусила чекати.
Нічого. Можна було не поспішати.
У тебе волосся ще мокре.
Ще застудишся.
Усе гаразд. То що ми сьогодні робимо?
Спершу давай поїмо чогось смачненького.
Я забронював столик.
Чудово!
Я через тебе розтовстію.
Це моя мрія.
Якого біса?
Боже, зад геть розбитий.
Що? Твій зад? У тебе зад болить?
Та не в мене. У твоєї машини.
Головне, що ти не травмована.
Але ходімо в лікарню, про всяк випадок.
Та не треба. Я в порядку.
Ходімо поїмо. Я зголодніла.
З тобою справді все гаразд?
Так, справді.
Ходімо їсти.
То це та будівля, за яку ти отримав нагороду?
Ти дуже виріс, Чхвесине.
У дитинстві ти завжди ховався за моєю спиною.
Яким гарним ти виріс.
Ти перша жінка, яка так зі мною поводиться.
Звісно, будеш і останньою.
Он як.
Але ти впевнений, що цей заклад відомий?
Тут немає клієнтів.
-Тільки ми. -Так.
Це відомий заклад.
Клієнтів немає з певної причини.
-Це тому, що сьогодні… -Так!
Хіба ти не знаєш, наскільки відомий наш шеф-кухар?
Нічого ти не знаєш.
Прошу вибачити.
Усе гаразд.
Я мав розібратися з делікатною справою.
Дозвольте мені.
Сьогоднішня перша страва — брускета.
З високоякісною олією першого віджиму…
-Нічого. Будь ласка, відповідайте. -Гаразд.
Вибачте.
Привіт.
Що? Оце зараз?
Ого!
Так, добре.
Чудово впоралася. Ти молодець.
Щось сталося?
У мене щойно народилася дитина!
У дружини на світанку почалися перейми.
Ого.
Чому ж ви не сказали мені раніше?
Та я хотів.
Але все вже підготували, і це такий важливий день.
-Але все одно… -Зачекайте.
Тоді вам же треба зараз їхати?
Швиденько. Їдьте до дружини.
Так, їдьте. За нас не хвилюйтеся.
Тоді мені дуже шкода,
але я поїду.
-Мало не забув! -Так?
-Пане Чхве! -Так?
Торт на кухні.
-Щасти вам сьогодні. -Удачі.
-І вам! -Хай щастить!
Треба ж таке!
Овва.
Ну, гадаю, ми вже наїлися.
-Підемо після цього додому? -Так.
Тобто ні. Ми не можемо.
Торт від шеф-кухаря…
Він приготував нам десерт.
Може, поїмо його, а тоді підемо?
-Так, добре. -Гаразд.
Дякую за їжу.
Нічого. У мене ще є шанс.
Усе добре, що добре закінчується.
Для мене
результат важливіший за процес, адже так?
Я зможу.
Я зможу, правда?
Ходімо.
Ти як?
Треба було йти обережніше.
Болить, мабуть.
Привіт.
Привіт, я рада, що ти тут.
Я зробила желе з жолудів. Візьми трохи з собою.
Ого. Я буду дуже вдячна.
Я чула, що наші чоловіки
зараз разом у закусочній.
Були ж сусідами, але такими відстороненими.
І раптом подружилися. Аж смішно.
Не кажи.
Місок, мені треба з тобою поговорити.
Говори.
Пам'ятаєш той круїз, про який говорили? Їдьмо разом.
Не знаю. Я подумаю.
Якщо справа в грошах, я за тебе заплачу.
Що?
Нащо тобі за мене платити?
Ну, бо я хочу поїхати з тобою.
А ще це не такі вже й великі гроші.
Друзям так можна робити.
Ні, не можна.
Це ж не позичати друзям гроші.
Хто може заплатити таку суму?
Ще ніколи такого не чула.
Ми не просто друзі.
Ми дружимо вже 40 років.
І найголовніше, я дуже вдячна тобі за те, що ти виростила Синхьо.
Ти мені за це платила.
Що?
Ти платила мені зарплату.
Мені за це платили, то яка ще вдячність?
Та все одно є те, за що варто дякувати.
Я бачу по тому, як він тебе любить.
Ти ростила його, як свою дитину.
Це правда.
Ростила.
Коли Синхьо й Сокрю обоє хворіли,
я зразу кидалася до нього, везла його в лікарню першим.
Чому? Бо мені за це платили.
Я не хотіла чути, що погано виховала сина подруги.
Та ти що? Коли я тобі таке казала?
Не казала.
Але я відчувала це, попри мовчання.
Щоразу, коли ти доплачувала мені за місяць,
коли дарувала мені подарункові сертифікати на свята, щоб віддячити мені,
знаєш, як мені було прикро?
Це так ти думала про мене весь цей час?
-Ти хоч вважала мене подругою? -Ти, мабуть, вважала мене служницею.
Якби це було не так, з якого дива тобі оплачувати мою поїздку?
Хто ти така, щоб мене жаліти?
Це не жалість. Це дружба.
І якщо ти так вважаєш, це через твій комплекс меншовартості.
-Комплекс меншовартості? -Так.
Ти закінчила говорити?
Ні, я можу продовжити. А що?
Ніхто так про тебе не думає, але ти сама себе принижуєш.
Це комплекс меншовартості. Це комплекс!
Ти!
-Агов! -Сучко!
Ти завжди була пихатою!
-Пусти! -Тобі тільки дай повчати людей!
-Е! -На всіх, як на гівно дивишся!
-Отакими очима! -Пусти!
Як ти прикидалася моєю подругою, а сама потай ненавиділа мене весь цей час?
Та відпусти!
-Чуєш? -Ти була лицеміркою.
Але я вірила, що ти моя подруга.
Гей! Це я божевільна!
-Агов! -Е!
-Ти! -Гей! Відпусти!
Люба!
-Люба, що сталося? -Люба, що ти робиш?
-Відпусти! -Люба!
-Що відбувається? -Що ви робите?
-Що з тобою? -Любий! Боже!
Між нами все скінчено!
Більше я з тобою не дружу!
Я те саме хотіла сказати! Вважай, що взагалі мене не знаєш!
Я й сама цього хотіла!
І вийди з чату Лаванд.
Та зараз! Чжесок та Інсок більше зі мною дружать!
Ні, зі мною!
-Люба! -Слухай!
Сьогодні ходімо додому. Поговоримо про це пізніше.
Ніякого пізніше!
Чула, між нами все скінчено!
-Ну все, годі! -Ти!
Поверни мій посуд!
Геть!
-Вибачте! -Мої контейнери!
-Та кому вони треба? -Вибачте!
-Іди! -Гей, ти!
-Швидше! -Хто так поводиться?
-Гаразд. Досить. -Відпусти мене!
«АТЕЛЬЄ ІН»
Ми й досі нічого не їли.
Нічого. Ми все одно збиралися знімати.
Усе склалося. Готуйся до моєї нової страви.
Що? На що ти дивишся?
Сокрю, що сталося?
Моя мати зараз проходить хіміотерапію.
Їй потрібне правильне харчування, але їй важко їсти.
Я шукала здоровий рецепт і спробувала ваш.
Зайняло час, але вона з'їла цілу миску.
Дякую.
Твоя щирість помітна.
Так.
То чого ж ти плачеш?
-Га? -Бо вона, як я.
Так було і зі мною.
У мене в роті були виразки.
Нудило навіть від води,
але всі казали мені, що я мушу щось з'їсти.
Але почути, що комусь сподобалася їжа, яку я готувала…
Це так мене зворушило.
Аж хочеться робити це знову.
Тим, кому боліло так само, як мені,
і тим, кому болить досі,
я кажу, що все буде добре
і що все налагодиться,
пропонуючи їжу, що втішає.
Ніхто не здатен зробити це краще за тебе.
Я більше працюватиму над створенням відео.
Це дивно.
Ти так гарно усміхаєшся,
але я відчуваю, що зараз заплачу.
Чому?
Тепер, коли ти готуєш рис,
нарізаєш картоплю
чи приправляєш овочі,
я часом відчуваю, що це крає мені серце.
Коли ти хворіла
і не могла нічого їсти,
пробач, що я не зміг бути там із тобою.
Я дуже про це шкодую.
От я й подумав…
Ти дозволиш мені
провести з тобою решту свого життя?
Що?
Мій початковий план був не таким.
Квіти в автомайстерні, їжа закінчилася,
а торт я впустив, але все одно…
На щастя,
у мене досі є це.
Сокрю.
Ти вийдеш за мене заміж?
Пробач.
Я не можу за тебе вийти.
Ні, я не вийду за тебе.
Пробач.
Саме так!
«Сонхан Індастріал Девелопмент» відхилив нашу пропозицію минулого разу.
Відхилив? Хто сказав?
-Що? -Ну…
«Сонхан Індастріал Девелопмент».
Вони не можуть будувати далі через конфлікт графіків.
А.
Ага. Я думав, ти мав на увазі щось інше.
Вибач, я тебе не розчув. Винен.
Вибачте, до генерального директора відвідувач.
До котрого?
До вас.
-До мене? -Так.
Пане Чхве.
Вам потрібні були фотографії халуп, тож я зробив кілька.
Пане Кан.
Той день був дивним від самого початку.
Темні хмари тривоги поступово насувалися.
Наче знак від богів.
«У тебе нічого не вийде.
Тобі не вдасться.
Вона скаже ні!»
То відклали б це на потім.
-Що? -Що?
Не зважайте. Продовжуйте.
Зрештою, усе пішло не за планом.
Проте, як мене й проінструктували, глядачів не було.
І…
Це був не лист, але я говорив від душі.
І браслет.
Це через браслет?
Браслет?
Наюн казала купити їй обручку, але я…
Натомість я купив браслет.
Сумніваюся, що причина в цьому.
Тоді в чому ж?
Чому Сокрю відхилила мою пропозицію?
Я не розумію.
Може, тому, що вона була голодна.
Я чув, що жінки дратуються, коли голодні.
Ваша правда.
Точно.
Маєте рацію. Саме тому.
Вона ще змалку терпіти не могла голод.
Тому вона завжди…
Ох, треба було нагодувати її, перш ніж питати.
Радий, що зміг допомогти.
Щиро вам дякую.
Сокрю.
Ти вийдеш за мене заміж?
Ох та лиха зараза.
Як вона могла принести це все?
Ти тільки глянь, скільки контейнерів.
Дурна я була, що готувала для неї їжу.
Але, якщо вже точно,
вона ніколи тебе про це не просила.
Може, й просила.
Така невихована.
Хто вона така, щоб платити за мою поїздку?
То й що, як вона багата?
Як так можна хизуватися грошима?
Але, люба, не думаю, що вона хотіла це сказати.
Ні, вона така.
Вдає милу й витончену, але поступово допікає іншим.
Вона завжди мені заздрила.
Вона так ображалася на мене!
Мені так не здалося.
Це тому, що ти нічого не знаєш!
Яка ж вона лиха й недобра!
Я запропонувала від щирого серця, для її ж блага.
Але вона не оцінила моїх добрих намірів!
Як вона могла так вчинити?
І ще одне.
Боже, вона сказала…
Як у вас там справи?
Тут справи кепські.
Це ж вона так погано про мене думала, якщо запропонувала такі гроші.
Думає, мені потрібна милостиня.
Тут так само.
Її гнів так просто не вщухне.
Як можна розтоптати такі добрі наміри?
Зустріньмося пізніше в моїй закусочній.
Мені було шкода, що Місок не поїде.
Гаразд, зрозумів.
Я намагалася допомогти. Гей, що ти там строчиш?
-Ти мене взагалі слухаєш? -Так, звичайно!
Я слухаю.
Як вона могла все так перекрутити і так неправильно мене зрозуміти?
Чому сьогодні в груповому чаті так тихо?
Усі занадто зайняті, щоб глянути на свої повідомлення?
Тепер вони ходять разом, не ховаючись…
Давай я.
Йонду.
Я навчу тебе зав'язувати шнурки, щоб вони ніколи не розв'язувалися.
-Добрий день. -Добрий.
Привіт, малечо.
Моим. Боже.
Ще впадеш, якщо будеш так наступати на шнурки.
Вони постійно розв'язуються.
Хочеш, я покажу тобі чарівний спосіб зав'язування шнурків?
Хочу.
От дивися.
Робиш такі петлі, як вушка зайчика,
накладаєш одне вухо на інше,
пропихаєш під низ і наскрізь,
витягаєш спереду
й ось так затягуєш.
Готово!
Тепер ти можеш 100 разів злітати, як Супермен,
вони все одно не розв'яжуться.
Правда? Ура!
-Готово! -Готово!
Ходімо!
Готово.
Я їх зачаклувала, тож вони ніколи не ослабнуть.
Дякую, Моим.
Нема за що!
Вони справді так не розв'яжуться?
Звичайно.
Я зав'язувала їх так щодня в дитинстві.
Йонду!
Хочеш, я зроблю для тебе щось веселе?
Один, два, три!
Зараз я щаслива.
Мені подобається Данхо,
і я хочу бути з Йонду,
бо хочу бути ще щасливішою.
Ось так!
Мамо.
Чон Моим.
Чому ти так пізно?
-Ну… -Я чекала на тебе.
Навіть повечеряти не могла!
Швидше замовляй китайську їжу.
Добре.
Чжаджанмьон чи чампон?
Що ти хочеш їсти, Данхо?
Я буду чампон.
Ти їж рис із чапчхе. Я замовлю чампон.
Йонду, хочеш чжаджанмьон?
Так, я б залюбки.
Треба замовляти різні страви, щоб ми всі могли ділитися.
Добре, коли з тобою багато людей.
Мамо?
Йонду, хочеш зайти в дім?
Ми можемо помити ручки і чекати на їжу.
Добре!
Іди сюди!
-Ось так! -Зачекайте.
Вона важка. Я її понесу.
Вона не важка. Худенька, аж світиться.
Ти її взагалі годуєш?
Так, стараюся щосили, але я не вмію готувати.
Так не піде.
Від завтра я покажу вам, наскільки приголомшливо я готую.
Ходімо в дім.
Йонду!
Зачекай на нас, мамо!
Отакої!
Я відчиню двері!
Хвилинку.
Гьончоне!
За тобою ніхто не йшов?
Наче ні.
Але чи тут безпечно?
Що, як прийде Місок?
Вона ввечері не приходить.
Та ще й так розлютилася, що мусила прилягти.
У нас так само.
-Це може затягнутися. Що нам робити? -Я знаю.
Вони так запекло билися.
Я бачив багатьох жінок, які б'ються, у «Вуличних бійчинях».
Як-як?
«Вуличні бійчині». Це…
Шоу таке. Не питай. Тобі необов'язково знати.
Давай вип'ємо, поки шукатимемо рішення.
Не думаю, що варто.
-Правда? Тоді я вип'ю сам. -Ні, зачекай.
Я просто так сказав.
Ми не повинні зараз сміятися. Треба бути серйозними.
Ох. Чому сьогодні так смачно?
Закусочна вже мала б зачинитися. Де він?
Привіт, пані Кан.
Так, усе добре.
Ні, ще ні.
Що?
Він із кимось?
Як ти міг так зі мною вчинити, Кинсіку?
Це зрада!
Чхве Гьончон.
ЗАКУСОЧНА «КОРІНЬ»
-Агов! -Я перша взялася. Що ти робиш?
-Я взялася перша. Агов! -Відійди.
-За кохання! -За кохання!
Пе Кинсіку!
Гьончоне!
-Що ти робиш? -Ми сьогодні зачинені!
Ромен, цикорій.
Фрізе.
Розмарин, цибуля, лохина.
Помідори, баклажани.
Що з них приготувати?
ЧХВЕСИН
Алло?
Перепрошую?
Це знову ви.
Добрий вечір.
Чому ви, закохані, так часто сваритеся?
Він пив спиртне сам і знову відключився.
Ти навіть нічого не їв, тільки пив,
то чому ж ти такий важкий?
Зачекай.
Чекай.
Ай! Сядь на секунду.
-Що? -Сідай.
Слухай, Чхвесине.
-Чхвесине? -Так?
Візьми себе в руки.
Ти вже трохи протверезів?
Це Сокрю.
Привіт.
Ти…
Чому ти мені відмовила?
Як…
Як ти могла сказати, що не вийдеш за мене?
Ти п'яний. Поговоримо про це, коли протверезієш.
Для мене…
Без тебе
моє життя не має ніякого смаку.
Ти…
Ти для мене, як сіль і цукор.
Ти моя кунжутна олія.
Як ти могла…
Агов, прокинься.
Бо як ні, то покину тебе тут.
Ти не можеш…
Що?
Що я тут роблю?
Я змогла довести тебе тільки сюди.
Сокрю.
Як я стомилася.
-Іди додому сам. -Чекай.
Скажи мені…
чому ти відхилила мою пропозицію.
Казала, поговоримо, як протверезію.
Я вже в нормі.
То ти не геть відключався.
Ти казала, що кохаєш мене.
Тоді чому ти не можеш вийти за мене заміж?
У нас і зараз усе добре.
Нащо цей клопіт?
Могло б бути ще краще.
Я можу стати твоїм дахом,
а ти — моїми кроквами.
Ми сховаємося від вітру та дощу,
і в нас буде багато сонця.
Ми можемо стати сильнішими і ближчими.
І прожити довге й щасливе життя разом.
Чому…
ти думаєш, що ми проживемо довге життя?
Воно може бути недовгим.
Можливо, зараз я виглядаю нормально,
але може настати день, коли не буду.
Чому ти так думаєш?
Я й сама не хочу.
Але я нічого не можу вдіяти, Синхьо.
Було б не дивно, якби одного дня я знову захворіла.
Як знати?
Зі мною завтра може статися щось жахливе.
Зі мною теж.
Ти…
забула про мій недавній нещасний випадок?
І так не тільки в нас.
Так у всіх.
Життя скінченне,
а смерть неминуча.
Усі живуть в однакових умовах.
Сокрю.
Я знаю, що тебе турбує,
і я не можу сказати, що цього не станеться.
Я не бог.
Але одне я можу сказати тобі точно.
Я…
хочу прожити життя з тобою.
Сто років.
Десять років.
Ні, якщо я зможу прожити лише один день,
він має бути з тобою.
У мене теж.
Я відчуваю те саме.
Чесно кажучи, я дуже цього хочу.
Тоді…
ти приймеш мою пропозицію?
Якщо ти ще не повернув той браслет.
Що мені робити?
Після того дня я його загубив.
Та я жартую.
Він удома. Зараз піду й принесу.
Тітонько Хьосок.
Мамо…
СОЛОДКЕ КОХАННЯ
ГІРКЕ ЖИТТЯ
КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Що між вами з Синхьо відбувається?
Ми зустрічаємося, серйозно.
Вона тобі відмовила?
Вона здуріла?
Ні. Це не може бути Синхьо.
Твої батьки дуже засмучені, так?
Ну, нас уже викрили. Мені байдуже!
Ми теж тут. Привіт!
Це дуже круто, Чхвесине.
Ти наче архітектор, відповідальний за Хьорин-тон.
Я побачила на дверях закусочної. Вивіска, що вони закриваються.
Відтепер Хьосок у моєму житті не існує.
Я теж проти. Я не маю бажання бачити його своїм зятем.
Ти вийдеш за мене заміж?
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова