LÁSKA OD SOUSEDŮ
No páni.
Nainstalovali nám sem pohyblivý chodník?
Nohy mě nesou samy.
Neblbni. Stůj rovně.
- Rovně! - Bože.
Proč jsi tak těžký?
Kolik jsi toho tteokbokki spořádal?
Dal jsem si smažené.
Mám vysoký cholesterol.
- Ale dobré jídlo se neodmítá. - Je rostlinný.
Proč jste museli jít zrovna tudy?
Promiň, tahle čtvrť ti snad patří?
Kéž by, ale na to nemám.
Kriste, s tebou je to vždycky o penězích.
Teto Hje-suk.
Mami…
Sung-hjo. Sok-rju.
Co vy tady?
Co to má znamenat?
Šálí mě zrak?
Vy dva jste normálně furt v sobě!
A teď se k sobě takhle tisknete!
Co to znamená?
No, stalo se to, že…
- Chodíme spolu. - Co prosím?
Vy spolu chodíte.
To má být nějaký vtip?
Počkej, zadrž.
- My… - Co?
Je to mezi námi vážné.
Ano, a mrzí nás, že jsme vám to neřekli dřív.
Hodně jsme o tom, než jsme to udělali, přemýšleli.
Museli jsme být opatrní.
Víme, že je to pro vás šok.
A že si budete dělat starosti. Ale…
Naše city nejsou povrchní.
Asi si netřesou rukou, co?
Bože můj.
Hej…
Jdeme domů.
Dobře, teto. Půjdu s vámi a všechno vám vysvětlím.
Ne, Sung-hjo. Běž domů.
- Pojď, Sok-rju. - Sama?
Ne. To nemůžeš.
Nemůžeš ji odvést. Půjdu taky.
Neměl bys mi něco říct?
Ano, ale nejdřív půjdu k Sok-rju…
Ale já bych si to ráda poslechla teď!
Promiň, ale nejprve…
Ty zatracenej imbecile!
Musíš mít o mně hodně špatné mínění.
Přestaň s těmi nesmysly a okamžitě pojď sem!
Jestli ne, zabiju tě!
Co říkala?
Lepší nevědět.
To je taková krása, když mluvíš francouzsky.
Jo.
- Snobka jako vždycky. - Moment.
Lepší než jako ty celé roky předstírat, že jsi kamarádka.
Nebýt toho, nemáš kamarády žádné.
Bylas takový studený čumák, že ti říkali Ledová královna.
To je osobní útok!
Mami, proč jsi na tetu taková?
Pohádaly jste se?
Ano. A jak.
Sok-rju, pojď se mnou.
Sbohem, Gjong-džongu.
- Ne, to nesmíš. - Sung-hjo!
Co je to s tebou?
Hej!
Čchösungu! Španělské přísloví praví: „Vítr a déšť, úrodná pole.
Příliš slunce, pole holé.“
Tyhle útrapy nás posílí.
- Ne, to nejde! - Chápeš?
Nemůžu tě nechat odejít beze mě.
- Proboha. - Musíme být spolu stůj co stůj.
Neměj strach.
- Nepustím tě. - Ne. Jdeme.
- Neboj. - Ne.
- Zasloužíš pár na holou. - Čchösungu! Věříš mi?
- Neboj se! - Mami!
Tvoje maminka je rozrušená, pojďme domů. Ano?
Tati, počkej.
Ne! Nebij ji, teto!
Jak můžeš?
Drž klapačku!
KINEMATIKA
- Mami. - Ticho!
Počkej, poslouchej…
Sok-rju, co jsi zas provedla?
Průšvihy jsou přece moje parketa.
Pořád mi do toho fušuješ.
Starej se o svý.
- Vysvětli to. - No tak.
Co spolu se Sung-hjem máte?
Jak jsme říkali.
Jsme pár. Je to vážné.
Co tě tak pobavilo?
- Přijde ti to vtipný? - Nelži.
Zdrogovalas ho? Proč by s tebou chodil?
Říkám hleď si svýho.
Chodíte spolu. To je vše?
Chtěl nejdřív požádat o svolení,
ale řekla jsem ne.
Jste s Hje-suk kamarádky.
Tehdy jsem si nebyla jistá.
Ale teď ti můžu s jistotou říct,
že mám Sung-hja moc ráda.
Cože? Tak to není sranda?
Není to povrchní vztah.
Takže uvažujete, že se vezmete?
- Ne. - Cože?
Ne. Ať je to jakkoli, nemůže to být Sung-hjo.
Proč ne?
Máš ho ráda.
Prostě ne. Nikdy to nedovolím.
- Vyjádřila jsem se jasně. - Mami.
Mami.
Vaše máma a Hje-suk se pohádaly.
Zlatíčko, měla by ses napít vody. Potřebuješ ji, když se vztekáš.
To je manipulace.
Cože?
Určitě jsi mu vymyla mozek.
Jak jinak by…
No tak. Dřív jsi mu dávala nakládačku.
A tahalas ho s sebou jako hadrovou panenku.
Řekla jsem ti, ať si hledíš svýho!
- Že jo? - Už budu. Promiň!
Au, moje vlasy!
- Hrozná harpyje! - Cos to řekl?
Na někoho, kdo s námi tolik chtěl stolovat,
jsi byl každý večer pryč.
Asi jsi měl napilno s randěním.
Ale snídáme spolu.
Ano, snažím se.
Kdy a jak jste se Sok-rju začali chodit?
Kdo to začal?
Určitě Sok-rju řekla první, že se jí líbíš.
Jsi ve všech směrech dokonalý a bydlíš hned vedle.
Jak by se do něj proboha mohla nezamilovat?
Mně se zalíbila první.
- Co? - Měl jsem ji rád už jako kluk.
Když se vrátila, mé city jen zesílily.
Abych řekl pravdu, Sok-rju mě několikrát odmítla.
Ale nevzdal jsem to.
Počkej. Tak moment.
Ona tě odmítla?
No, nejdřív jo, ale teď…
To je směšné!
Přísahám, že jsem ji zbožňovala, ale zbláznila se?
Proč? Co je na mém synovi špatného?
- Já vím. - Proč?
Je snad nějaký ňouma?
- Proč by ho odmítala? - K smíchu.
Neříkám to, protože jsi můj syn, ale tohle si nezasloužíš.
Přesně!
No… Myslel jsem to tak, že…
To bylo úplně na začátku, teď spolu chodíme.
Dokonce přijala mou nabídku.
Tys ji požádal o ruku?
Udělal jsi to nějak speciálně?
- Co? - Koukni na něj. Určitě ano.
Nachystal něco speciálního!
Dal jsi do auta kytky s balónky
zamluvils celou restauraci jen pro vás?
Mami, dala jsi na mě štěnici?
- Kristepane. - Co se děje?
Sedni si.
Posaď se.
Syna nemá smysl vychovávat.
Už chápu, proč se to říká.
Ty!
Ten přívěšek, cos mi dal k narozeninám.
Už jsem jeden ten samý měla.
To jsem nevěděl. Měla jsi mi to říct.
- Jak bych mohla? - Teď to říkáš.
Mám ti koupit náhrdelník? Můžeme zítra.
Nech toho! Nepotřebuju ho!
Tati, já…
Vůbec mě nezkoušej přemluvit!
Jsem na maminčině straně!
- Nemohl bys s ní promluvit? - Hele.
Mám teď svých starostí dost. Bojujme sami za sebe.
Miláčku, mám ti namasírovat chodidla?
Můžu se tě na něco zeptat?
- Ne. - Tak ne.
Ohledně Sok-rju a Sung-hja.
Proč to nejde?
Není v tom něco osobního, třeba že ses pohádala s Hje-suk?
Řekla jsem neptej se, tak proč se ptáš?
Vím, že rodina je rodina,
ale kdo by byl lepší zeť než on?
Je hezký, má skvělou práci a je dobrý člověk.
- Známe ho od jeho dětství. - Právě proto.
- Známe ho moc dlouho. - Cože?
Hje-suk navíc všechno ví.
Že Sok-rju zrušila zasnoubení i o té nemoci.
Nechci, aby to Sok-rju nějak ohrozilo.
Nechci, aby byla znevýhodněná, a především
nechci, aby jí někdo ublížil!
Jestli Sok-rju ublíží…
Je mi jedno kdo. Zaplatí za to.
Kamarád nekamarád.
O čem přemýšlíš?
O tom, že…
V minulosti,
když jsme měli moc práce…
Jak se asi Song-hju cítil.
Na to.
Chovali jsme se k němu strašně.
Kdyby šlo vrátit čas,
vrátila bych se v ten den,
kdy bylo Sung-hjovi sedm
a stál sám za dveřmi,
a objala bych ho.
Ale stejně…
Měli jsme velké štěstí,
že měl tehdy Sok-rju.
Miláčku.
Jaká je míra přežití rakoviny žaludku?
Ale ne.
Zapomeň na to.
Pojďme spát.
ČCHÖSUNG
Osoba, kterou voláte není dostupná…
Hej!
- Hej… - Panebože!
Pomoz mi.
- Pojď. - Právě jsem unikl smrti.
Co vyvádíš?
Proč sem lezeš oknem? Mohl sis něco udělat!
Jenomže…
Moc jsi mi chyběla. Co jsem měl dělat?
Tak jsem se po tobě opičil.
Ještě nemáš v pořádku to zápěstí.
Ukaž.
Takhle se to určitě zlepší.
Tví rodiče se vážně zlobí, co?
Ne.
Jen jsou z toho malinko ve stresu.
- Co tvoji? - Co?
Jsou jen maličko zaskočení.
Taky jsou nervózní.
- Lhářko. - Tys taky lhal, drahoušku.
Ale je to fakt legrační.
Proč jsme tak špatní?
Proč se musíme bát?
Cos to řekla?
„Miláčku?“
No, jo.
Kdo to chtěl všechno tajit?
Už nás nachytali. Je mi to fuk!
Když s tím moje máma nesouhlasí, přestaneš mě vídat?
Ani náhodou.
Nepoznalas to podle mého příchodu?
Probouzí se ve mně obranný instinkt.
Mám si vzít čelenku s nápisem „Sung-hjo je můj“?
Čelenku ne.
Místo ní…
ti dáme tohle.
Je krásný.
Už chápu, proč lidi nosí snubní prsteny.
Dodává jim to pocit jednoty.
Líbí se ti?
Jo, moc.
Ale proč je to náramek, a ne prsten?
Protože…
Nechoď ke mně do práce mě pomlouvat.
Měl bych tě zažalovat za šíření nepravdy.
Ty nevděčnej troubo.
Měl bys mi zaplatit, a ne se soudit.
Pamatuješ si i to, co jsem řekla v žertu?
Nebylo to naschvál.
Asi si můj mozek ukládá
všechno, co jsi udělala a řekla.
A budu to tak dělat dál.
Budu pozorně
poslouchat, co říkáš.
Společně strávený čas
nepromarním.
Budu se tě držet,
všeho, co jsi.
Budu se držet pevně napořád.
Takže…
Sok-rju,
vezmeš si mě?
Byla bych blázen, kdybych takovou nabídku odmítla.
15. DÍL BRAVO, MŮJ ŽIVOTE
PO 13. ZÁŘÍ UKONČENÍ PROVOZU
Tyhle.
Máma přišla na to, že chodím se Sung-hjem.
Dobře žes to tajila, jak to šlo.
Nachytali nás i s mým tátou a Sung-hjovými rodiči.
Schytat všechny rány najednou není tak špatná věc.
Proč nejsi překvapená?
Protože mám mámino svolení.
Vážně? Jak?
Na všechno je metoda.
A jaká? Povídej!
No…
Sedněte si spolu nad miskami džadažngmjonu a džamppongu.
S čapče rýží.
Co to plácáš?
Opravdu se do toho vciťte.
To je jediná odpověď.
Chceš přilévat oleje do ohně?
Nepracuješ pro hasiče, že ne?
Dnes mám volno.
Co děláš?
Takhle tě neznám.
No…
Vetřu si trochu oleje do vlasů.
To se mi snad zdá.
Tvoje kamarádka má problémy,
a ty jsi vysmátá?
Dneska mám rande.
Ahoj, Dan-ho.
Ahoj, Mo-um.
Čekáš dlouho?
Ne. A rád jsem počkal.
Nedělej.
- Dneska ti to sluší. - Co?
Zdravím. Jak to jde?
Zdravím. Dobře.
Nevšímejte si mě. Půjdu.
Jdu domů.
Moment.
Ano, pane Čoi.
- To je Čoi Sung-hjo? - Ano.
Ano, mluvte.
- To je Čchösung? - Běž.
Aha.
Teď?
Ano, můžu.
Teď jsem mohla být v zábavním parku na ostrově Wolmido
nebo si dávat kuře a pivo u řeky Han.
Tak co dělám tady?
Hodně jsi o rande snila, viď?
Budeš se ke svému příteli náležitě chovat?
Pardon.
My vás slyšíme.
No a?
Omlouvám se.
Příští týden rekonstruujeme domek jedné staré dámě.
- Staré dámě? - Ano.
Máme společnou známou ze čtvrti.
Žije sama.
Pan Čoi si na pomoc vyhradil svůj drahocenný čas.
To je velice záslužné.
Tak moc, že si nemůžu stěžovat.
Je to vážnější, než jsem myslel.
Stěny jsou z dřevotřísky. Na zvukovou a tepelnou izolaci jsou moc tenké.
Základní vybavení chybí.
Ve zbylém prostoru mohli udělat kuchyň nebo koupelnu.
Kdyby na to majitelé měli,
udělali by tam víc místností.
Víc jednotek znamená vyšší nájemné.
Proč tohle?
Pro peníze.
Poslední dobou se mluví o novém developerském projektu.
Mámě kvůli tomu do práce často volají.
Mně se líbí Hjerung-dong tak, jak je.
- Mně taky. - Mně taky.
Ano, mně taky.
Mimochodem, proč si vy dva ještě vykáte?
Kdy toho necháte?
- Prosím? - Co?
Máš pravdu.
Žijeme v jedné čtvrti.
Jsme přátelé, stejně staří. Měli byste si tykat.
- V pořádku. - V pohodě.
Takhle nám to vyhovuje víc. Věř nám.
Patřičný odstup je klíčem k přátelství.
Aha.
Dobře.
- Co? - Zdá se, že jsou si blízcí.
Ale občas ne.
Hej! Posledních pár dní tě vůbec nejde zastihnout.
Hje-suk se tu nestavila, že ne?
Taky ticho po pěšině.
Ani na skupinovém chatu nic.
Nevytvořily jste si nový chat beze mě, že ne?
Dobře že to říkáš. Pojďme si udělat novou skupinu.
Bez Hje-suk. Jen ty, já a In-suk.
Proč?
- Zase jste se pohádaly? - Už ji nikdy nechci vidět.
Je to tak vážné?
Odteď pro mě Hje-suk neexistuje.
Vždyť se přátelíte 40 let.
Můžete mít neshody, ale jestli s ní přerušíš styky,
celá ta léta vyjdou vniveč, a to je škoda.
Ještě mám spoustu let před sebou. Najdu si nové přátele.
Staří přátelé jsou jako staré boty, vždycky sedí líp než nové.
Máš před sebou dlouhou cestu,
tak ať se ti v nových botách neudělají puchýře.
Takhle výmluvnou tě neznám.
To proto, že se mi hlavou honí spousta věcí.
Málem jsem dosáhla nirvány, hodila vše za hlavu.
Co? Taky něco řešíš?
Mo-um chodí s panem Kangem.
S panem Kangem?
Tím sousedem?
- Jon-duiným tátou? - Jo.
Cos udělala?
Nedalas jim svolení, že ne?
Mají se rádi, tak co mám dělat?
Zpřerážet jí nohy a držet ji doma?
Oholit jí hlavu a poslat ji do kláštera?
Sok-rju a Sung-hjo spolu taky chodí.
Horký! Teda studený!
Cože?
Ahoj, Hje-suk.
Promiň, Dže-suk. Přijdu pak.
- Jdu. - Říkala jsem, že odcházím!
Dže-suk, můžeš jí říct, že jdu,
protože musím, a ne kvůli ní?
Asi si myslí, že se svět točí kolem ní.
- Mrcho. - Proč se chováte jak malé holky?
To ona si vždycky začne.
Mi-suk! Jejda.
Kam jdeš?
No tohle! Odchází. A já se jí chtěla na něco zeptat.
Hje-suk! Dlouho jsme se neviděly!
- Jak je? - Dobře.
Co ses chtěla zeptat?
No, cestou sem… Viděla jsem to na dveřích bufetu.
- Co to bylo? - Stálo tam, že končí.
Cože?
- Opravdu? - Jo.
Co se stalo?
Jon-du.
Chtěl bych ti něco říct.
Víš…
Já to řeknu.
Chci to udělat.
Jon-du.
Chtěla bych tě požádat o svolení.
O co jde?
Můžeš mi…
dát šanci, abych byla tvoje máma?
Vím, že nemůžu být tvoje pravá máma,
ale něco ti můžu slíbit.
Nebudu tě nutit jíst špenát a mrkev.
Slibuju, že na sportovním dni vyhraju rodičovskou štafetu.
Taky slibuju…
že když onemocníš
a bude ti ouvej,
budu s tebou.
Ale kdyby…
se ti to třeba nelíbilo…
Líbí se mi to.
Chci říct… byla bych moc ráda.
- Fakt? - Ano.
Na tenhle den jsem čekala.
Je to tajemství, ale dokonce se mi o tom i zdálo.
Vyspala ses dobře? Nějaké sny o kamarádech ufonech?
Ne, zdálo se mi něco jiného.
A co?
To je tajemství. Řeknu ti to pak.
Ve snu jsem byla na měsíci
a ty s tátou jste se tam vzali.
Měli jsme skafandry a pluli vzduchem.
Jo?
Mo-um,
jsi moje úplně nejlepší kamarádka.
Tak prosím tě
buď i tátova kamarádka.
Samozřejmě.
Tati, ty brečíš?
Nebrečím.
Moc jsem toho na dnešek nenaspal.
- Zíval jsem. - To se mi nezdá.
Očividně tě to vzalo a brečíš.
Rozplakaly jsme tátu!
Ale já opravdu nebrečel.
- Jsou tu někde kapesníčky? - Kapesníčky?
Jestlipak je tady mají.
DOMÁCÍ ŠÉFKUCHAŘKA BE
Jsem nemocná, hledala jsem zdravé recepty a narazila na vaše video.
Vypadá to moc dobře.
Nemám ale sílu vařit, tak si nechám zajít chuť.
Bylo by fajn moct vaše jídlo ochutnat.
Proč jsi tak zadumaná?
Cože? Ale to nic.
Ale nemáš na mě mluvit.
Dohodli jsme se, že budeme hodinu pracovat.
Nemluv na mě.
Jo, já se tu taky neflákám.
- Nevydržím to. Jdu naproti tobě. - Ne!
Budeš chtít jít pořád blíž a blíž. A jak to skončí?
Půjdeš až ke mně, držet mě za ruku.
Ne, to nejde.
Jsme ideální pár, dokážeme skloubit kariéru i lásku.
Co mám dělat?
Už jsem to dokončil.
Je čas na něco jiného.
Ne, ještě ne!
Mám ještě moc práce!
Ještě to nemám!
Musím to dodělat!
Já sem jdu v sobotu večer ušlechtile pracovat,
a oni tady předvádějí tohle.
CHUDINSKÁ ČTVRŤ PŘED A PO
- Co je to? - Dárek.
Otevřete to.
Miláčku, to se mi zdá?
Sním s očima otevřenýma?
Zase jsi něco zvoral?
Co je to tentokrát? Co?
- Jsi mrtvej muž! - Co je?
Co se děje? Zase máš průšvih?
Ne, nic jsem neudělal.
Dostal jsem výplatu a koupil rodičům dárek.
Co je to za nesmysl?
Poslední, co jsem od tebe dostal,
byla kytka z krepáku, cos udělal ve škole!
Počkej.
Byl jsem blbec.
Je to doplněk zdraví.
To jo.
Vím, co to je.
Už s tátou nejste nejmladší.
Tohle je na hladinu cukru v krvi.
Když už je to otevřené, dáme si?
Pro tebe, tati.
Je to fakt tak dobré?
Jo. Pro tebe, mami.
Je to škoda vypít.
Hej.
Jak teď vypadám? Vypil jsem to všechno.
Jo, mami. Je to jako chronická nemoc.
Buď ráda, že ti děti něco dávají.
- Jo. - Viď?
A používej všechnu tu kosmetiku ode mě.
Dobře, vypiju to.
Musím být zdravá, abych vás nezatěžovala.
Bál jsem se, že nám to chce prodat.
Konečně jsi dospěl, Dong-džine.
Tobě nic nedám.
Ale máš se hodně co učit.
Zase jsi na mě hnusnej.
Sok-rju, Dong-džine.
Mami, my se nehádáme.
Jen byla chvíli vypjatá konverzace.
O to nejde.
- Musím vám dvěma něco říct. - Můžu dva najednou?
- Zlato? - No?
Jo tak.
No…
Rozhodl jsem se zavřít bufet.
- Co? - Proč?
Co myslíte? Jsem už zralý na důchod.
Neslyšeli jste o Hnutí FIRE?
- Co je to? - Ne?
Co to je?
Tati.
Jestli si jdeš pro požehnání pro tebe a Sung-hja,
tak v tom nemám žádnou moc. Musíš za mámou.
To taky,
ale zatím to nechme a promluvme si o tobě.
Co? Jak, o mně?
Dělám si o tebe starost.
Fakt ti nevadí v bufetu skončit?
Jistěže ne.
Víš, že to tam nebylo lehké.
A ti podvodníci mě málem dostali.
Když pomyslím, jak jsem se osvobodil, je to úleva.
Je to jako nacpat si za horkého dne
do pusy led a chroupat.
Tolik se mi ulevilo.
Ale kdyby ses náhodou nějak trápil,
určitě mi dej vědět.
Jak že bylo to nové heslo rodiny?
„Už žádná tajemství.“
Jo, to je ono.
Dobře, tati.
A když je to tak
a nebudu mít práci, budeš se mnou trávit víc času?
Mám toho teď moc.
Co?
Táta půjde na druhou kolej, abys mohla randit se Sung-hjem?
Ty jedna…
Na můj souhlas zapomeň.
Fajn, tebe jsem přesvědčila.
Co?
Jak to ale vymyslím s mámou?
Budu proti tomu, co budu dýchat.
Bože, to ne! Mám tě moc rád na to, abych se tě zřekl!
Máš pravdu. Mám hezké oči.
Souhlasím.
Co to bylo?
Máš hezké oči, ale ještě hezčí nos.
- Vážně? - Ukaž.
Podívej na to. Klene se jak Mount Everest.
No tak. Přeháníš.
- Unikát. Mám podobný. - Jo.
- To ano. - Mám máminy oči.
Oči? Co to povídáš?
Kdybych si nechal narůst vlasy, jsem celý ty.
Dobrý den.
Dobrý.
- Jdu pozdě? - Ne.
Jsme tu taky. Ahoj!
Co děláte tak brzy na scéně?
Na to jsem větší expert než ty.
Dnes si vezmu na starost bezpečnost.
V tom případě já můžu psát články a lepit tapety.
A nemyslím tu na monitoru, opravdové tapety.
Já zařídím stravování.
Nemůžete pracovat s prázdným žaludkem.
- Páni. - Nepotřebujete další ruku k dílu?
- Dobrý den. - Zdravím.
- Dobrý den. - Mjong-u.
No, záměr máte dobrý,
ale takhle bude mít všechnu práci na starosti Sung-hjo.
Přišels mi pomoct?
Zapomněls, že jsem tě k dobrovolnické práci přivedl já?
Šup! Musíme sebou hodit, jestli máme mít do večera hotovo.
- Rozkaz. - Půjdu dozadu.
- Já doprostřed. - Páni.
Fajn.
Proboha.
Stěny jsou úplně plesnivé.
Budeme to muset vytrhat.
Panenko skákavá.
Není tu kuchyně.
Vaří na přenosném vařiči?
Tady vepředu je to nebezpečné. A jsou tu naprasklé schody.
Není tu dost místa.
Půjde to?
Nezbývá než to zkusit.
- Neudrží to. Je moc stará. - Vážně?
Bude lepší dát to tam.
- Sem? - Jo.
Páni.
Skvělá práce.
Dan-ho…
Drž to ještě.
- Ještě kousek. Je to? - Ano.
- Ještě to trochu posuneme. - Jo.
Vydrž.
Kdo chce se mnou lepit tapetu?
Nikdo?
Já!
Vyplňte ty spáry. Jo.
- Super. - Snažme se, co můžeme.
Dobré, jo?
Tady.
Jémináčku.
To je opravdu můj dům?
Ano, paní.
Pan Čoi ho zrekonstruoval.
Myslel jsem, že by se vám mohla hodit.
Udělali jsme vám miniaturní kuchyňku.
Teď tu budete moct i vařit.
Je tu okno.
To bylo první, co mě napadlo, když jsem váš domek viděl.
Chtěl jsem vám sem dát okno.
Když teď přijdete z práce domů,
otevřete si okno
a můžete si dáchnout a pozorovat oblohu.
Když jsem po celodenním hledání papíru do sběru přišla domů,
dusila jsem se tu.
Nemohla jsem si užívat života a jen jsem čekala na smrt.
Připadala jsem si v pasti.
Ale teď tu mohu žít skutečný život.
Madam.
Tamhle vepředu
jsme zabezpečili schody a nainstalovali zábradlí.
To napadlo pana Juna.
Ano, no…
Vypadalo to nebezpečně, tak buďte opatrná.
- Děkuju. - Rádo se stalo.
- Moc vám děkuju. - Není zač.
Ahoj, Dže-suk.
Volám, co máš v plánu.
Co myslíš? Sklidila jsem po večeři.
Když nemáš co dělat, nechceš přijít ke mně do kanceláře?
- Teď? - Jo.
Dostala jsem dnes darem lahev vína.
Prý moc dobrého.
Dobře.
Když pijeme fajnové víno, dala jsem si rtěnku v barvě vína.
- Co tu děláš? - Dže-suk mě sem zavolala.
Tobě taky volala?
- Co se děje? - Co?
Co je?
Co to má být? Někdo nás zamkl?
Ale my jsme uvnitř.
Holky! Poslouchejte!
Dže-suk, co vyvádíš?
- Jsme Sestry Sukovy… - Teď jsme Levandule!
No jo.
Levandule, dříve známá jako Sestry Sukovy.
My čtyři se známe od 17 a 40 let
jsme byly nerozlučné přítelkyně.
Zničehonic chcete zpřetrhat všechna pouta
a jít si každá svou cestou.
Jak to můžete dopustit?
Jo! To přátelé nedělají!
Dáváme vám příležitost, abyste se usmířily.
Nechtěla jsem, abyste se opily a bily se,
tak jsem vám místo vína v ledničce nechala džus.
Otevřete. Hned!
Pomátly jste se?
To je omezování pohybu, abyste věděly!
Za hodinu otevřu, tak do té doby buďte hodné.
Počkejte! Záchod!
Co když budeme chtít čůrat?
Nebojte.
Podívejte se tamhle.
Pod stolem je nočník.
Proboha, vážně tam je. Blázne!
- Hej. - Tak si to užijte!
- Jdeme! - Otevřete! Hej!
Co si o nás myslíte? Máme čůrat do nočníku?
- Hej! - Ale vážně, no tak…
To snad není možné.
Fakt že ne.
- Kruci. - No tak!
Omlouvám se za to.
Vypadlo to ze mě bez rozmyšlení.
Asi jsi řekla, co sis myslela.
Nic jsi neskrývala.
Nevidíš, že se omlouvám první?
- Kdo tě o to prosil? - Moje srdce. Co je?
Víš…
Nemůžeme se takhle chovat před dětmi.
Jsme malicherné, chováme se dětinsky.
Mám žízeň.
- Dáš si džus? - Ne.
Nechci, abych musela čůrat.
Můžeš sem.
Můžu si taky cucnout?
Napadlo tě to někdy?
Že by Sok-rju a Sung-hjo
mohli být spolu?
Ne, to jsem si nikdy nepředstavovala.
Byla jsem vynervovaná.
Kvůli čemu jsi byla vynervovaná?
Přišlo to tak nečekaně.
No a? Co chceš dělat?
Co my s tím zmůžeme?
Podle všeho
si spolu začali teprve nedávno.
- To ti řekl Song-hju? - Ne.
To ne.
Chci říct, že bychom měly počkat a respektovat jejich volbu.
Počkat?
Zní to, jako bys chtěla, aby se rozešli.
Myslím to tak,
že bychom neměly činit ukvapené soudy.
- Sok-rju toho má taky dost za sebou. - Jako co?
Zrušené zasnoubení? Nebo…
Tu rakovinu?
Hele.
Vypadá to, jako že se snažíš hledat na Sok-rju chyby.
Na to zapomeň. Jsem taky proti.
Nemám nejmenší chuť udělat z něj zetě.
Poslyš, Mi-suk!
Za koho mě máš?
A co je špatného na mém synovi?
Na něm nic. To ty jsi problém!
Ty, a tchyně?
Byla bych blázen provdat dceru k vám.
Hej! Skončila jsi?
Ne, ještě chci něco říct!
Jestli se v tomhle věku ještě nezměníš,
Sung-hjo bude na nejlepší cestě stát se starým mládencem.
Hej!
REALITY HJERUNG
Už by to mohly mít vyřízené, ne?
Odemkneme a uvidíme.
Přísahám, že jestli s tebou ještě někdy promluvím,
změním si jméno.
Z Na Mi-suk na Ga Mi-suk.
Fajn, do toho.
Jasně. Co třeba Da Mi-suk?
Jestli s tebou budu muset mluvit já,
budu radši štěkat. Haf, haf!
Bude ze mě pes.
Náš plán nevyšel.
Jdeme.
Holky nešťastný.
Bože můj!
DOMÁCÍ ŠÉFKUCHAŘKA BE
SMAŽENÉ RAJČE S ŽALUDOVÝM ŽELÉ
Už má víc zhlédnutí.
Nemocná jsem hledala zdravé recepty a narazila na vaše video.
Vypadá to moc dobře.
Nemám ale sílu vařit, tak si nechám zajít chuť.
Bylo by fajn vaše jídlo ochutnat.
Sung-hjo, pojď sem!
Doporučil nás profesor Kim Či-hun?
Ano, prý jste v současnosti jedni z nejlepších.
Chválil vás tak moc, že jsem přišel.
Po cestě z Kangnamu byla hrozná zácpa.
Má to nějaký důvod, proč nemáte kancelář v centru?
Tady jsem vyrostl.
Hledal jsem vhodné místo a narazil na tohle.
No…
Mluví se o nové hjerung-dongské výstavbě.
Nevíte o tom náhodou něco?
Prosím?
V dnešní době je módní vyhledávat zchátralé objekty.
Myslel jsem, že možná máte exkluzivní informace.
No, taky jsme o tom slyšeli, ale je to nepodložené.
Nic se doopravdy neděje.
Ano, kvůli tomu tu nejsme.
To je zklamání.
Doufal jsem,
že máte čuch na peníze.
Ale s překvapením zjišťuji, že jste tu jen proto, že se vám tu líbí.
Mým plánem je postavit budovu.
Potřebuju někoho, kdo mi za mé peníze nabídne odpovídající hodnotu.
Pokud jste ale takto mimo realitu, bude to problém.
Obchodní zóna na cestě sem byla malá.
A dál tím směrem se táhly chatrče chudých.
Vypadá to tu zanedbaně.
Bude asi nejlepší, když vyhledáte jiné architektonické studio.
- Hej. - Opravdu?
Měl jste pravdu.
Myslím, že nejsme s to vašim požadavkům vyhovět.
Zřejmě jste takový, protože jsem mluvil zpříma.
Ale i tak,
odmítnete klienta na doporučení?
- Ano. - Ano.
Odmítnout jeden projekt
naše živobytí zas tak moc neovlivní.
- Viď? - Cože?
Náš cíl je mít klienty, kteří s námi souzní,
a vyhýbat se těm, kteří ne.
Jaké to bylo?
- Mjong-u, vážně ti to nevadí? - Co?
Koneckonců jde o kšeft. Není ti líto, že ho odmítneme?
Tys řekl první, že to dělat nebudeme.
Tak jsem to neřekl.
Ale stejně, jak to, žes to tak rázně ukončil?
Já jsem takový vždycky, ale ty…
Co já?
Jsem snad někdo, kdo má čuch na vydělávání peněz?
Jsem nějaké konzumem stvořené monstrum, co neustále počítá na kalkulačce?
Jo.
Ale jsi racionální pragmatik.
Co si počnu?
Poslední dobou jsem čím dál větší romantik.
O čem to mluvíš?
Po projektu na domov důchodců
a rekonstrukci v chudinské čtvrti jsem přemýšlel.
Jak to mám říct?
Práce na něčem okázalém a extravagantním
mé srdce tolik nenaplňuje.
Správně.
- Moje taky ne. - Jo.
Někdy si říkám, že proto jsem šel na architekturu.
Ty mizero.
Proto jsi chtěl postavit kancelář tady?
Chtěl jsi mě pomalu změnit?
Řekněme, že jsem viděl za horizont.
Ale já musím dvojčata přihlásit do anglické akademie.
A chci si koupit byt v Kangnamu.
- Sok-rju je anglicky naučí. - Jo?
- A já ti postavím dům. - Cože?
Vážně? To byl slib. Ústní smlouva je taky smlouva.
Jdi a sepiš to.
- Podepíšu to. - To mi připomnělo.
Šel jsem na okresní úřad odevzdat nějaké dokumenty.
Bylo tam tohle.
„Architekt pro naši čtvrť.“ Co je to?
Program na okresním úřadě.
Poskytují obyvatelům konzultace zdarma.
A zlepšují podmínky v zanedbaných lokalitách.
Jako ta tvoje rekonstrukce?
Jo.
Spousta obchodů končí a staré uličky zůstávají opuštěné.
Taky uchovávají ráz čtvrti.
Páni.
Bude z tebe ochránce Hjerung-dongu.
Nejdřív mě musí vybrat.
Jistěže tě vyberou. Jak jinak?
Prý brzy začnete stavět ten bazén a tělocvičnu.
To je super, Čchösungu.
Jsi jako architekt, co má na povel Hjerung-dong.
Všichni mi říkají architekt,
ale vlastně jsem licencovaný architekt.
Rozdíl mezi těmi dvěma je…
Taky bych měla víc pracovat.
Cože?
Když vidím, jak do toho šlapeš,
chce se mi udělat to samé.
Momentálně umím jen dělat videa,
ale jednou bych chtěla pro lidi vařit.
Chci jim vařit hrnce štěstí.
Netušil jsem, že bude tak divné si s tebou sednout.
Chtěl jsi mě vidět kvůli dětem?
Kvůli ženám.
Jasně.
Vedou spolu regulérní válku.
Nedivil bych se, kdyby začaly padat jaderné pumy.
Neměli bychom se je coby neutrální strana snažit krotit?
Ano, máš pravdu.
Tak…
Ano, tato situace si žádá
nikoli vážnost a střízlivost,
ale uvolněnější a klidnější atmosféru.
Je jedno kdy a kde,
ale na podobné rozhovory je tohle nutnost.
Jak se říká: „Ve víně je pravda.“
Moje řeč!
Cvak!
Vidím, že dnes si místo kaoliangu dáme sodžu.
Nemůžeme pokaždé mít extra třídu! No tak! Moje bistro končí!
Zavíráme krám, a ty po mně chceš…
Nebo příště taky něco fajnovýho přines.
- Slyšely jste to? - Co?
Bufet Kořen končí.
Moc jim to tam nešlo. Lidi tam nechodili.
Já vím.
Ani mouchy se jejich jídla netkly.
Panečku!
Nejenže má dceru bez práce, teď ještě manžel zavírá bufet.
- Božínku. - Pane jo.
- Ta má pech. - To jo.
- No jo. - Proč bych měla mít pech?
Mi-suk!
Posledně jsem dupala zelí.
Dnes zadupu do země tebe!
Mě pomlouvat můžeš,
ale dceru s manželem?
Kdo se otře o mou rodinu, zaplatí!
- Bože! - Počkej!
Zatraceně, proč neustupuješ?
- Co s tím uděláš? - Do háje!
Hej!
Co to tady vyvádíš?
- Jsi v pořádku? - Hej.
- Zbláznila ses? - Pozor.
- Hej! - Proč se do toho pleteš?
- Hej! - Prokrista!
- Ty… Jak se opovažuješ? - Jsem v pořádku.
Jsi mrtvá!
Pusťte mě!
- Co je to s vámi? - Přestaňte!
- Co? - Ty!
- Pusť mě! - Vypadni!
Zbláznila ses?
Bože, je dobrá leda na učení.
Tohle bude to pravý!
- Hej! - Co to…
- Kuš! - Hej!
Hej!
POLICEJNÍ STANICE HJERUNG
To ony nás…
- Hje-suk! - Mi-suk!
Mi-suk, kdo to byl?
- Co se děje? - Proč jste přišly spolu?
Táhne z nich alkohol.
Zase jste spolu pili?
Ne, vůbec.
- Ani náhodou. Tys byl kde? - Mami!
- Teto Hje-suk! - Ahoj!
- Jste v pořádku? - Bože, chodí sem ve dvojicích.
Taky spolu?
- Byli jste spolu? - Styďte se, oba páry.
Že to říkáš zrovna ty, v téhle situaci.
To nejsou ony, nebo jo?
Dobrej. Co vy tady?
- Počkat… - To je krev?
Jste v pořádku? Pane na nebi.
Proč vyrovnání? Nebyly v právu.
Ber to jako náhradu léčebných výloh.
Byly zjevně dost dobité.
Ano. Z toho se budou dostávat tak dva týdny.
Miláčku, sežeň právníka. Zažalujeme je za pomluvu.
Ale aspoň bylo zase živo.
Vzpomínáš?
Jak mnou ten násilník třásl v té potemnělé uličce?
- Přiběhla jsi. - Jo!
- A zachránila mě. - To jo!
Vzala jsem batoh a krabičku na oběd
a oháněla jsem se s ní.
To jsem dnes udělala.
- Jako já. - Vybavilo se mi to.
Praštila jsi tu nejděsivější pórkem.
- Oteklo jí oko. - Taková hrča!
- Že prý nás zabije. - Mami, teto.
Usmířily jste se?
Co?
Usmířily.
- Mám něco na tváři? - Jo.
Co je to?
Jak to, že máš košík?
V životě jsem tě s žádným neviděla.
Mám teď spoustu času.
Měla bych se pokusit doma vařit.
Bude to akorát škoda surovin.
Tak mě to nauč.
Koupila jsem kapradinu,
ale nevím, jak ji připravit.
Existuje spousta kuchařských knih. Proč tě mám učit?
Jídlo od tebe je nejlepší.
Cit pro vaření se naučit nedá.
Zítra ti uvařím, tak si vezmi.
Přísahám…
Nemyslela jsem si, že se spolu ještě někdy najíme.
No páni.
To je ale úleva.
Tos myslela jen na kapradí, když jsme spolu nemluvily?
Samozřejmě. To jídlo je pro mě důležité.
Bylo to první, cos mi vařila, když jsem se vrátila
z ciziny domů.
Vždycky jsi mi to zamrazila.
Bože, to že jsem dělala?
Když jsem tu krabičku otevřela,
byla plná tvého přátelství.
Jak bych mohla zapomenout?
Proč si…
vedle tebe připadám tak nicotná?
Dobře, na rovinu. Přišla jsem si méněcenná.
Umíš anglicky a francouzsky.
Domluvíš se v cizině a dokážeš se tam uživit.
Ale já dostávala peníze za péči o Sung-hja.
Bývalo by bylo hezké starat se ti o syna bez těch peněz.
Co blázníš?
Nic si nevzít za takovou dřinu?
Díky tobě vyrůstal Sung-hjo hezky.
Vychovat lidskou bytost
je neskutečný výkon.
Ne každý to zvládne.
Pro mě jsi udělala totéž.
Když jsem na škole obědvala sama,
tys ke mně přišla a řekla:
„Prý se jmenuješ Seo Hje-suk.
Chybí nám jedna do Sester Sukových. Nepřidáš se?“
Proto až budeme tchyně, nechci být moc formální.
- Hje-suk. - Jo, říkej mi jménem.
Já tobě taky.
Udělám to takhle.
I když se naše děti vezmou, naše přátelství bude mít přednost.
Takže jim dáváš požehnání?
Ježíši.
Nikdy jsem proti tomu nic neměla.
To určitě! Tvářila ses dost kysele.
Upřímně. Vadí ti, že Sok-rju byla nemocná.
Samozřejmě že ano.
Jistěže mi to vadí.
Je tvoje drahá holčička.
Tvůj miláček.
Dcera mojí nejlepší kamarádky.
Víš, že ji mám moc ráda.
Jak by mi to mohlo nevadit?
Bože.
Nevěděla jsem, že to cítíš takhle.
Bála jsem se, že by ji zdrtilo, kdybys odmítla.
Po tom, co byla sama v cizí zemi, jsem ji musela chránit.
Mi-suk.
Budu ji chránit s tebou.
Jako ty jsi vychovala Sung-hja,
budu já milovat a starat se o Sok-rju.
Díky.
Jsem ti moc vděčná.
Já ti vděčím za víc.
- Ne, to já. - Blázínku.
Mrzí mě, že jsem tě tenkrát praštila.
Bolelo to.
Ty potvoro.
- Panečku. - Co oni tam?
Víme, že tam jste.
Vylezte.
Vážně.
- Jak dlouho jste tu? - Bože, Sok-rju.
Vždycky jsi byla tak chytrá a spolehlivá.
Asi to tak mělo být.
Opatruj za mě Sung-hja.
Budu.
- Sung-hjo. - Bože.
Víš, že jsi napůl můj syn?
Samozřejmě.
Jestli tě Sok-rju bude bít,
přijď za mnou.
- Potrestám ji. - A ty za mnou.
- Dobře. - Ano? Říkej mi všechno.
Prý jak muži stárnou, zvyšuje se jim hladina estrogenu,
a častěji pláčou.
Je to tak, Gjong-džongu?
Přesněji řečeno hladina testosteronu klesá.
Pokles hladiny estrogenu je relativní.
Nemůžu to vidět. Máte na to léky?
Ani podívat se na ně nemůžu! Co jim je?
Co se stalo?
Poslední dobou spolu pořád chodí pít.
- Jo, jsou divní. - Posaďte se.
Drahý, přestaň. Nebul už.
Chudák táta.
Ahoj. Kde jsou děti?
Podle mě ještě spí.
Aha.
- Tak já jdu. - Dobře.
Jaké to je, jít naposledy do práce?
Jako vždycky.
Zavři a přijď dnes brzy.
Dáme si sodžu.
Dobře.
Ahoj.
AMBULANCE
Skvělá práce.
Slečno Džung, ředitel vás hledá.
- Mě? - Ano.
Blahopřeji.
K čemu?
Bože.
Jak se adaptujete na takovou pustinu, když nevíte?
- Cože? - Slečno.
Vybrali vás jako bezpečnostního důstojníka do výzkumné stanice na jižním pólu.
- Páni! - Hurá!
Mě? Vážně?
Právě to přišlo oficiálně.
Jste vůbec první žena.
No teda.
Za dva týdny začne adaptační výcvik.
- Také práce a orientace. - Ano, pane.
Po dokončení začátkem příštího měsíce jedete.
Co? Tak brzy?
Jo, připravte se.
Zaslouží si potlesk.
Děkuju.
I můj poslední den je propadák.
Bože můj!
- Máte otevřeno? - Jistě.
Posaďte se kamkoli.
Prosím.
To jsem si neobjednala.
Prosím?
Na účet podniku.
Dobrou chuť.
Dal jste mi rybí karbanátky zdarma už dřív.
Co prosím?
Před deseti lety jsem tu bydlela.
Vážně?
Šla jsem sem po tom, co jsem zvorala maturitu.
Dal jste mi rybí karbanátky a řekl mi, ať nezoufám.
To jsem fakt udělal?
Přijela jsem za kamarádkou, tak jsem se stavila.
Vy i ty karbanátky jste pořád stejní.
- Dejte si ještě. - Ne, to stačí.
- Dáte si sundae? - Ne, díky.
Chci vám nějaké dát.
Víte, dnes jsem tu naposledy.
PO 13. ZÁŘÍ UKONČENÍ PROVOZU
Aha.
Ještěže jsem sem zašla.
Děkuju za jídlo.
- Zlato. - Tati, jsme tu.
Co vás sem přivádí?
Co myslíš? Tvoje tteokbokki.
Myslím, že nejsme jediní zákazníci.
Vy jste tu všichni? Přišli jsme na něco smaženého.
Miláčku, cože ti to chutnalo?
Smažené papriky. Máš je ještě, viď?
Co se to proboha děje?
- Ahoj! - Už se sem nevejdeme.
- Kam vás posadím? - My jsme tu taky!
- Božínku. - Posaďte se.
Jon-du, ty jsi tteokbokki ještě neměla, viď?
Ne!
Tak to máš štěstí,
že tvoje první bude z Bufetu Kořen.
Jestli srazíte stoly, dejte je pak zpátky.
- No jo! - Fajn!
Nech toho, mami!
Já to udělám. Od toho mám bicáky.
A je to!
Je po mně.
Co se to tu děje?
Přišli jsme poslední?
- Jdeme rovnou z práce. - Dobrý den.
A vy jste?
Těší mě. Jsem Kang Dan-ho z Čungwu Daily.
Co tu dělá reportér?
No…
To je můj přítel.
- Ajaj. - Pane jo.
Kdo by řekl, že je takový roztomilý blázínek?
Je rozkošná.
- Děkuju, že jste přišli. - Neděkujte.
Připravuji zvláštní článek o důchodu.
Nevadilo by vám, kdybych s vámi udělal rozhovor?
Se mnou?
Panečku.
To je můj první.
Na zdraví!
Nejdřív…
Chystáte se odejít do důchodu, jaký je to pocit?
No…
Ani nevím.
Krájím zeleninu a vařím vývar.
Pak namočím rýžové koláčky. To jsem dělal každé ráno.
Jakmile se zastavím a udělám si pohodlí,
pak mi to možná začne docházet.
Určitě ano.
Když teď končíte, co vás nejvíc mrzí?
A na co se nejvíc těšíte?
Mrzí?
Abych řekl pravdu, mrzí mě…
Nemyslím, že bych něčeho litoval.
Vážně. Páni.
Spousta věcí nešla, jak jsem chtěl.
Ale to je život, víte?
Jo.
Spíš mám
na tenhle podnik šťastné vzpomínky.
Bože.
„Je to dobré.“
To jsem slýchával rád.
A na co se těším…
Na svou rodinu.
Celý život jsem měl hodně práce a používal jsem to jako výmluvu.
Konečně
mám pocit,
že se k ní teď
můžu vrátit.
Co byste si po vší té dřině vzkázal?
No…
„Povedlo se ti to.
Odvedls dobrou práci,
Be Gun-siku.“
BUFET KOŘEN
Fuj to jsem se lekl.
Hej.
Vy jste ještě tady?
Myslels, že tě tu necháme?
Říkali jsme, že s tebou poklidíme.
Potřeboval jsem být chvíli o samotě.
Jo, mami.
Respektuj mužskou potřebu samoty.
Tati, rozloučil ses?
Jo, dali jsme si vášnivé sbohem.
Skvělé. Tak jdeme domů.
Jde se!
A máme volno!
Odteď jsi nezaměstnaný.
- Jo. - Co zítra podnikneš?
Zítra?
Synku, nedáme si biliár?
Musím se učit na zkoušku.
Na jednom dni přece nezáleží.
Hej!
Vážně? Chce se učit, nepleť se mu do toho!
Dong-džin se dlouho nešprtal.
Koukni na to, Sok-rju.
Máma už na mě kouká svrchu, že nemám práci.
Přestaňte. Zahrajeme si zítra badminton.
- Badminton? Nechci s tebou hrát. - Jo, chápu.
Hraješ tak dlouho, dokud nevyhraješ!
- To jo! - Ne ne.
Tati, nedělej to. Jednou jsem se s ní zasekl sedm hodin na Monopolech.
Protože sis pořád kupoval nejlepší parcely!
Už jsem z toho ponocování utahaná.
To ses k sestře nechoval hezky.
- Pravda! - Co jsem provedl?
- Co? - Blbe!
- Co? - Ty taky!
- Takhle bráchovi neříkej. - Jo.
- Nenadávej mu do blbů. - Jo.
- Je moje dítě. - Jo, ale…
Tak fajn. Hej, ty troubo!
Sok-rju.
Čchösungu.
Co ty tu, sama? Není to bezpečné.
Čekala jsem na tebe.
Myslel jsem, že budeš chtít být s rodinou, tak jsem nevolal.
Jak se má táta? Dobrý?
Dali si s mámou na střeše sodžu.
Hezké.
Mít v takový den někoho po svém boku…
Něco pro tebe mám.
Co? Co je to?
Sandžok.
Chtěla jsem ti ho dát dřív, ale nešlo to.
Nechápu, že jsem si ho předtím nedal.
To jsem prohloupil.
- Můžu? - Jo.
Páni.
Je vynikající.
Samozřejmě.
Jedno po druhým jsem vařila tři cibule, zvonky, mrkev a hovězí.
Pak jsem to napíchla na špízy a obalila ve vejci.
Je s tím práce.
Vypadá to tak.
A strašně to páchlo smaženým olejem.
Úplně jsem jím nasákla.
Takovou práci sis dala.
Jo.
Ale i tak,
i přesto
ti ho vždycky ráda připravím.
Pokud mi neřekneš, že už ti leze krkem,
vždycky ti sandžok ráda udělám.
Mám štěstí.
To je moje nabídka.
Dvě nabídky k sňatku mi přišly trochu moc.
Chtěla jsem to vyrovnat.
Znamená to,
že budu jíst celý život duhu?
Jo, všechny barvy duhy.
Jakoukoli barvu a kolik si jen budeš přát.
To je nejsladší nabídka na světě.
To má být ano?
Ano. S radostí.
Děkuju.
Za co?
Za všechno.
Za tehdy i za teď.
Za všechno.
BRAVO, MŮJ ŽIVOTE
BUĎ MOU LÁSKOU
LÁSKA OD SOUSEDŮ
- Proboha! - Není to divné.
Máme oficiální souhlas od obou rodin, tak vypadni.
Jestli máme dohnat těch 30 zameškaných let, nesmíme ztrácet čas.
Pojďme na rande. Neboj se.
Se mnou se ti nic nestane.
Nebude?
Přidělili jí práci na jižním pólu.
Sung-hjo.
Pomoz mi, Mjong-u. Taky se chci oženit.
Z vás dvou budou tchyně?
Co uspořádat svatbu na jaře?
Proč? Kuj železo, dokud je žhavé. Ještě před koncem roku.
Překlad titulků: Vixo