SZERELEM A SZOMSZÉDBAN
Hú, idenézz!
Szívem, mozgó járdát építettek az utcánkba?
A lábam magától megy.
De bolond vagy! Húzd ki magad!
- Egyenesen! - Jó ég!
Hogy lehetsz ilyen nehéz?
Mennyi tteokbokkit ettél?
Csak rántott zöldséget ettem.
Magas a koleszterinem.
- Hogy hagyhattam ki a finom ételt? - Az is növényi alapú.
Mi a fenéért kellett erre jönni?
Elnézést! Egész Hjelung a tiéd?
Bár az lenne, de nincs elég pénzem hozzá.
Jaj, nálad mindig minden a pénzről szól!
Hye-suk néni!
Anya…
Seung-hyo. Seok-ryu.
Mit csináltok itt?
Mi van itt?
Tévedtem, ugye?
Ti folyton veszekedtek!
Most meg ölelgetitek egymást?
Mit jelent ezt?
Az a helyzet…
- Hogy járunk. - Micsoda?
Együtt… jártok.
Valami 80-as évekbeli dalról beszéltek?
Pillanat!
- Ez… - Mi az?
Egy komoly kapcsolat.
És elnézést, hogy nem mondtuk előbb.
Alaposan átgondoltuk, mielőtt belevágtunk.
Vigyáznunk kellett.
Tudjuk, hogy ledöbbentetek.
És hogy aggódtok. De…
Az egymás iránti érzéseink nem sekélyesek.
Akkor most nem kezet ráznak?
Istenem!
Na…
Menjünk haza!
Oké, Mi-suk néni. Elmegyek és mindent elmagyarázok.
Nem, Seung-hyo. Hazamész.
- Seok-ryu, gyere! - Csak én?
Nem. Nem lehet.
Nem viheti csak őt. Én is megyek.
Nekem akarsz mondani valamit?
De, de előbb Seok-ryuékhoz megyek…
De most szeretném hallani.
Ne haragudj, előbb…
Hé, te idióta!
Teljesen hülyének nézel, mi?
Elég ebből a hülyeségből, azonnal gyere ide!
Vagy kinyírlak!
Mit mondott?
Jobb, ha nem tudod.
Mindig olyan jó hallgatni, mikor franciául beszélsz.
Jól van.
- Már megint affektál. - Várj!
Jobb, mint azt színlelni, hogy életre szóló barát vagy, mint te.
Akkor egy barátod se lenne, ha nem csinálnám ezt.
Annyira rideg vagy, hogy mindenki Jégkirálynőnek hívott.
Ez személyes sértés!
Miért viselkedsz így Hye-suk nénivel?
Összevesztetek?
Igen. Nagyon durván.
Seok-ryu, gyere velem!
Szia, Gyeong-jong!
- Nem viheti el! - Seung-hyo!
Mi bajod?
Hé!
Choisseung! Van egy mondás. „Állandó napsütés sivatagot csinál.
Az esőtől és széltől lesz termékeny a talaj.”
Ha átvészeljük a nehézséget, erősebbek leszünk.
- Nem lehet! - Érted, ugye?
Nem engedlek el egyedül!
- Jó ég! - Együtt kell lennünk, bármi történik!
Ne félj!
- Most már sosem engedlek el. - Nem. Jó.
- Ne félj! - Nem!
- Felpofozzalak? - Choisseung! Bízol bennem, ugye?
- Ne félj! - Anya!
Szerintem anya kiakadt. Most menjünk haza, jó?
Apa, várj!
Ne! Ne bántsa, Mi-suk néni!
Miért veri meg?
Fogjátok már be!
A KINEMATIKA ALAPJAI
- Anya! - Hallgass!
Ne, várj, figyelj…
Seok-ryu, most meg mit csináltál?
A balhézás az én specialitásom.
Már ezt is lenyúlod tőlem?
Fogd be!
- Magyarázatot kérek! - Tessék!
Mi van köztetek Seung-hyóval?
Amit mondtunk.
Együtt járunk és komoly.
Ez vicces neked?
- Szerinted ez vicces? - Ne hazudj!
Bedrogoztad? Miért járna veled?
Mondtam, hogy fogd be!
Együtt jártok. Tényleg?
Előbb engedélyt akart kérni tőletek,
de nem hagytam.
Barátnők vagytok Hye-suk nénivel.
És nem voltam benne biztos.
De most már az vagyok.
Szeretem Seung-hyót.
Micsoda? Ez komoly?
Nem csak futó kapcsolat.
Vagyis már a házasságon gondolkoztok?
- Nem! - Mi?
Nem érdekel. Nem lehet Seung-hyo.
Miért?
Te is szereted.
Akkor sem! Nem engedem.
- Világosan megmondtam. - Anya!
Anya!
Anyád összeveszett Hye-sukkal.
Szívem, több vizet kéne innod! Jót tesz, ha dühös vagy.
Ez gázlángozás.
Micsoda?
Szerintem átmostad az agyát.
Különben mi a fenéért…
Ne már! Állandóan verted.
És úgy ráncigáltad, mint egy rongybabát.
Mondtam, hogy fogd be, nem?
- Nem? - Befogom! Bocsi!
Bakker, a hajam!
- Nem bírom, hogy ilyen agresszív! - Mi?
Azt mondtad, együtt akarsz vacsorázni velünk,
mégis minden este elmentél valahova.
Gondolom, randizni.
De együtt reggelizünk.
Igen. Reggelinél mindig itt voltam.
Mikor kezdtél Seok-ryuval járni és hogyan?
Ki kezdeményezte?
Biztos ő mondta először, hogy tetszel neki.
Tökéletes vagy minden szempontból, és egy karnyújtásnyira.
Még szép, hogy beleszeretett. Nem csoda.
Ő tetszett előbb nekem.
- Micsoda? - Már kis korunk óta tetszik.
És ez csak erősödött, mikor újra találkoztunk.
Igazából Seok-ryu többször is visszautasított.
De nem adtam fel.
Álljunk csak meg egy pillanatra!
Ő utasított vissza téged?
Hát… Először igen, de aztán…
Ez nevetséges!
Jó ég, mindig nagyon szerettem, de elment az esze?
Miért? Mi baja a fiammal?
- Így van! - Miért?
Mi ő, egy utolsó senki?
- Mi oka lenne rá? - Röhej!
Nem azért mondom, mert a fiam vagy, de nem bánhat így veled!
Pontosan!
Hát… úgy értettem, hogy…
Csak először, mert most már járunk.
És igent mondott.
Megkérted a kezét?
Megadtad a módját?
- Micsoda? - Nézz rá! Meg hát.
Megadta!
Teleraktad virágokkal a csomagtartót
és kibéreltél egy egész éttermet?
Anya, lehallgatót tettél a telómra?
- Istenem! - Mi a baj?
Ülj le!
Nincs értelme fiút nevelni.
Nem csoda, hogy ez a mondás.
Hé!
Emlékszel a nyakláncra, amit tőled kaptam?
Már volt egy ugyanolyan.
Nem tudtam. Miért nem mondtad?
- Mert nem vagyok olyan! - Most mégis elmondtad!
Vegyek másikat? Holnap elviszlek vásárolni.
Hagyjuk! Egyik se kell!
Apa, én…
Eszedbe se jusson próbálkozni!
Anyáddal értek egyet!
- Apa, ha beszélnél vele… - Hé!
Megvan nekem a magam baja. Oldd meg magad!
Szívem, kérsz egy lábmasszázst?
Szívem, kérdezhetek valamit?
- Nem. - Jó.
Seok-ryuról és Seung-hyóról van szó.
Miért nem járhatnak?
Nem valami személyes oka van a veszekedésednek Hye-sukkal, ugye?
Mondtam, hogy ne kérdezz, miért faggatsz?
Tudom, hogy a vér nem válik vízzé,
de ki lehetne jobb vejünk nála?
Jóképű, saját cége van és tisztességes.
- Gyerekkora óta ismerjük. - Ezért nem lehet.
- Túl régóta ismerjük. - Mi?
Hye-suk is tud mindenről.
Seok-ryu lefújt eljegyzéséről, a betegségéről.
Nem akarom, hogy ez a gyerekem sebezhető pontja legyen.
Nem akarom, hogy hátrányba kerüljön, és főleg…
nem akarom, hogy szenvedjen!
Ha bántják Seok-ryut…
Nem érdekel, ki az. Megfizet érte.
Akár barát, akár nem.
Mire gondolsz?
Csak…
Régen,
mikor sosem voltunk itthon…
vajon hogy érezte magát Seung-hyo.
Ilyesmik.
Borzasztóan viselkedtünk vele.
Ha visszaforgathatnám az időt,
visszamennék arra a napra,
mikor hétéves volt,
az ajtó mögött állt egyedül,
és megölelném.
De akkor is…
Seok-ryu mindig mellette volt,
ez nagy szerencse.
Szívem!
Mik a gyomorrák túlélési esélyei?
Nem érdekes.
Vedd úgy, hogy nem szóltam.
Aludjunk!
CHOISSEUNG
A hívott szám nem elérhető…
Jaj!
- Na… - Jesszus!
Segíts!
- Gyere! - Majdnem meghaltam.
Mit csinálsz?
Miért mászol ki az ablakon? Leeshettél volna!
De…
annyira hiányoztál! Mit tehettem volna?
Ezért leutánoztalak.
De még meg sem gyógyult a kezed!
Mutasd!
Ettől jobb lesz.
A szüleid nagyon kiakadtak, igaz?
Nem.
Csak egy kicsit meglepődtek.
- És a te szüleid? - Micsoda?
Kicsit meglepődtek. Csak…
Ők is meglepődtek.
- Hazudsz! - Te is hazudtál, bébi.
De kész röhej, ha belegondolok.
Mi rosszat tettünk?
Miért kell ennyire félnünk?
Mit mondtál?
„Bébi”?
Hát igen.
Hova lett a lány, aki mindent titokban akart tartani?
Hát, már úgyis lebuktunk. Nem izgat!
És ha anya nem adja áldását, akkor nem találkozunk?
Az ki van zárva.
Szerinted miért másztam át?
Bekapcsolt a harci ösztönöm.
Írjam egy kendőre, hogy „Seung-hyo az enyém”?
Nem kendőt.
Inkább…
vedd fel ezt!
Nagyon szép.
Már értem, miért hordja mindenki a gyűrűt.
Erősíti az összetartozás érzését.
Tetszik?
Imádom.
De figyelj! Miért karkötőt vettél gyűrű helyett?
Mert…
Ne gyere a munkahelyemre pletykálni rólam!
Beperelhetlek rágalmazásért.
Te hálátlan bunkó!
Inkább háláld meg per helyett.
Még arra is emlékszel, min poénkodtunk?
Nem direkt.
Gondolom, az agyam elraktározott
mindent, amit valaha csináltál, és minden szót, amit mondtál.
És ezután is így lesz.
Nagyon figyelek
mindenre, amit mondasz.
És nem fogom elpazarolni
az együtt töltött időt.
Beléd kapaszkodom,
és mindabba, ami vagy.
És soha nem engedlek el.
Szóval Seok-ryu,
leszel…
a feleségem?
Hülye lennék nemet mondani erre.
15. RÉSZ BRAVÓ, ÉLETEM!
SZEPTEMBER 13. UTÁN BEZÁRUNK
Inkább ezt.
Anya megtudta, hogy Seung-hyóval járok.
Hát, jól tetted, hogy titkoltad, amíg tudtad.
Apával és Seung-hyo szüleivel együtt kaptak rajta minket.
Egyszerre kapni a büntetést nem olyan gáz.
Miért nem vagy meglepve?
Mert anya áldását adta.
Tényleg? Hogyhogy?
Mindennek megvan a módja.
És mi az? Mondd!
Hát…
Egyetek együtt jajangmyeont és jjamppongot.
És japchae rizst is.
Miről beszélsz?
De szívből oszd meg.
Ez az egyetlen megoldás.
Most olajat öntesz a tűzre?
Nem a tűzoltóknál dolgozol, ugye?
Ma szabadnapos vagyok.
Mit csinálsz?
Ez egyáltalán nem vall rád.
Hát…
csak beolajozom a hajam.
Jesszus, szörnyű vagy!
A barátnőd romokban,
te meg itt szépítkezel?
Ma randim lesz.
Szia, Dan-ho!
Szia, Mo-eum!
Régóta vársz.
Nem, de szívesen várok.
Ne röhögtess! Gyere!
- Nagyon szép vagy ma. - Mi?
Helló! Hogy vagy?
Szia! Kösz, jól.
Ne is törődjetek velem! Megyek.
Itt se vagyok.
Egy pillanat!
Jó napot, Choi úr!
- Nem Choi Seung-hyo, ugye? - De.
Tessék, hallgatom.
- Choisseung az? - Menj!
Értem.
Most?
Igen.
Most elmennék a vidámparkba a Wolmido-szigetre,
vagy piknikeznék a Han folyónál.
De miért vagyok itt?
Sokat álmodoztál a randizásról, igaz?
Képes vagy jól bánni a pasiddal, vagy nem?
Bocsi.
Amúgy mi is halljuk.
És?
Elnézést.
A jövő héten átalakítjuk egy idős néni házát.
- Egy idős néniét? - Igen.
Ismerünk egy idős nénit a környékről.
Egyedül él.
Choi úrnak sok a dolga, szakít rá időt, hogy segítsen.
Ez igazán jó cselekedet.
Nem panaszkodhatsz.
Sokkal rosszabb, mint hittem.
Farostfalak, nem elég erősek a hang- és egyéb szigeteléshez.
Nincs semmi közművesítés.
Ezen a részen csinálhattak volna egy konyhát vagy fürdőszobát.
Ha a tulajoknak volna pénze,
több ilyen szobát kialakítottak volna.
Több lakásból több a bevétel.
Miért mennének ilyen messzire?
Pénzért.
Nemrég felröppent egy hír, hogy korszerűsítik.
Anyát rengetegen hívják az irodában emiatt.
Tetszik az irány, amerre Hjelung megy.
- Nekem is. - Nekem is.
Igen, nekem is.
Amúgy ti miért magázzátok egymást?
Mikor tegeződtök össze?
- Tessék? - Hogy?
Igazad van.
Egy környéken lakunk.
Egyidősek vagyunk. Minek hivataloskodtok?
- Jó így. - Jó így.
Nekünk így kényelmesebb. Hidd el.
A megfelelő távolság a barátság kulcsa.
Értem.
Igen.
- Mi volt ez? - Jóban vannak.
Néha meg nem.
Hé! Téged miért nem lehet elérni újabban?
Nem járt itt Hye-suk, ugye?
Őt sem tudom elérni.
Teljes a csönd a chatcsoportban.
Várjunk, új chatcsoportot csináltatok nélkülem?
Jó, hogy mondod. Ha tudod, hogy kell, csinálj egyet.
Hye-sukot hagyd ki! Csak hármunknak.
Micsoda?
- Megint összevesztetek? - Többet nem állok szóba vele.
Ez komoly?
Mostantól Hye-suk nem létezik számomra.
De 40 éve barátnők vagytok!
Lehet, hogy nem értetek egyet mindenben, de ha megszakítod a kapcsolatot,
sajnálni fogod, hogy ennyi év kárba ment.
Még sok év van előttem. Találok új barátokat.
Mint a cipő, a régi barátok sokkal kényelmesebbek, mint az újak.
Még hosszú út áll előtted,
ne tedd tönkre a lábad új cipőkkel.
Mindig ilyen jókat mondtál?
Csak azért, mert sok minden foglalkoztat újabban.
Majdnem elértem a nirvánát, miután mindent elengedtem.
Micsoda? Nálad is van valami baj?
Mo-eum Kang úrral jár.
Kang úrral?
A szomszédotokkal?
- Yeon-du apjával? - Igen.
És mit csináltál?
Eltiltottad tőle, ugye?
Mit csináljak, ha tetszenek egymásnak?
Törjem el a lábát, hogy itthon maradjon?
Küldjem el apácának?
Seok-ryu meg Seung-hyóval jár.
Ez forró! Vagyis hideg!
Micsoda?
Szia, Hye-suk!
Bocs, majd később visszajövök.
- Megyek, Jae-suk! - Mondom megyek.
Mondd neki, hogy azért megyek el,
mert mennem kell, nem miatta.
Azt hiszi, hogy körülötte forog a világ.
- A beképzelt! - Miért csináltok úgy, mint a dedósok?
Mindig ő kezdi.
Mi-suk! Jesszusom!
Hova mész!
Jaj, csak elmegy! De kérdezni akartam tőle valamit.
Hye-suk! Ezer éve nem láttalak!
- Hogy vagy? - Jól.
Mit akartál kérdezni?
Hát, idefelé láttam a vendéglő ajtaján.
Mi is volt? Az van kiírva, hogy bezárnak.
Micsoda?
- Tényleg? - Aha.
Mi történt?
Yeon-du!
Ma el kell mondanom neked valamit.
Az a helyzet…
Majd én!
Én szeretném.
Yeon-du
Szeretném az engedélyedet kérni valamihez.
Mihez?
Megengeded…
hogy az anyukád legyek?
Tudom, nem lehetek az igazi anyukád,
de pár dolgot megígérhetek.
Nem muszáj megenned a spenótot és a répát.
Megígérem, hogy megnyerem a szülők váltóversenyét az óvodai sportnapon.
És…
Ha beteg vagy,
vagy valami baj van,
ígérem, hogy melletted leszek.
De ha…
esetleg utálnád az…
Nem utálom.
Vagyis… igazából imádnám.
- Tényleg? - Igen.
Nagyon vártam ezt a napot.
Ez titok, de én is erről álmodtam.
Jól aludtál? Megint az űrlény barátoddal játszottál?
Nem, másról álmodtam.
Miről?
Titok. Majd később elmondom.
Álmomban a Holdon voltam,
és ott házasodtatok össze apuval.
Szkafander volt rajtunk, és lebegtünk.
Micsoda?
Mo-eum,
te vagy a legjobb barátnőm a világon.
Szóval légyszi legyél
jó barátja apunak is.
Persze.
Apu, most sírsz?
Nem sírok.
Csak nem aludtam az éjjel.
- Csak ásítottam. - Micsoda? Nem hinném.
Egyértelműen sírsz, mert meghatódtál.
Megríkattuk apukádat!
De nem sírtam!
- Van zsebkendőd? - Zsebkendő?
Van itt zsebkendő?
BAE HÁZI SÉFMESTER
Beteg vagyok. Egészséges ételeket kerestem, és láttam a videódat.
Nagyon guszta.
De nincs erőm főzni, így nem tudom elkészíteni.
Jó lenne, ha megkóstolhatnám.
Min töröd a fejed ennyire?
Tessék? Á, semmin.
De most nem szólhatsz hozzám.
Megbeszéltük, hogy egy órát dolgozunk.
Ne szólj hozzám!
Ja, én is nagyon dolgozom.
- Nem bírom tovább! Eggyel arrébb ülök. - Ne!
Utána még két székkel közelebb akarsz majd ülni.
Aztán meg mellém, hogy foghasd a kezem.
Nem lehet.
Ideális párként összeegyeztetjük a munkát a szerelemmel.
Mit csináljak?
Már kész vagyok a munkával.
Ideje mást csinálni.
Ne, még ne!
Nekem még sok van!
Nem végeztem!
Még nem végeztem!
Bejövök dolgozni szombat este pénzért és elismerésért,
erre ilyesmit kell látnom.
VISKÓVÁROS ELŐTTE ÉS UTÁNA
- Ez mi? - Ajándék.
Nyisd ki!
Szívem, most álmodom?
Elaludtam nyitott szemmel?
Te semmirekellő, mibe keveredtél?
Ki vele! Most mit csináltál?
- Neked véged! - Micsoda?
Mi van? Megint elfuseráltál valamit?
Nem.
Fizetést kaptam, és ezt vettem anyáéknak.
Ennek semmi értelme!
Tudod mit kaptam tőled legutoljára?
Egy papírvirágot, amit az oviban hajtogattál.
Várj, egy pillanat!
Biztos nagy szemét voltam.
Nézzétek meg! Étrend-kiegészítő.
Igaz.
Tudom, mi ez.
Megöregedtünk apáddal.
Ez jó. Szabályozza a vércukrot.
Mivel már kinyitottad, vegyetek egyet.
Ez a tiéd, apa.
Ez tényleg annyira jó?
Igen. Tessék, anya!
Ez túl drága. Nem iszom meg.
Figyelj!
Én mi vagyok, ha ezt mondod? Mindet megittam.
Igen, anya. Olyan, mint egy krónikus betegség.
Örülj, ha a gyerekeid adnak valamit.
- Igen. - Oké?
És használd a kozmetikumokat is.
Jól van, megiszom.
Egészségesnek kell lennem, hogy ne okozzak gondot.
Azt hittem, pénzért akarja ránk tukmálni.
Dong-jin, végre benőtt a fejed lágya.
Te nem kapsz.
Még nem vagyunk jóban.
Tessék, már megint beszólsz nekem.
Seok-ryu, Dong-jin!
Anya, nem veszekedtünk.
Csak kicsit hangosabban beszélgettünk.
Nem ezért mondtam.
- Mondani akarok valamit. - Ihatok kettőt egyszerre?
- Szívem? - Igen?
Értem.
Szóval…
bezárom a boltot.
- Mi? - Miért?
Szerintetek? Elértem a nyugdíjkorhatárt.
A FIRE módszer szerint.
- Az mi? - Nem tudjátok?
Mi az?
Apa!
Ha engedélyt akarsz kérni, hogy járhass Seung-hyóval,
nem én döntöm el. Beszéld meg anyáddal!
Igazából ezt is kérdezni akartam,
de azt tegyük félre, és beszéljünk előbb rólad.
Micsoda? Mi van velem?
Aggódom miattad.
Tényleg bezárod a boltot?
Persze. De jól vagyok.
Tudod, hogy nem ment.
És majdnem lehúztak azok a csalók is.
Jaj, akkora megkönnyebbülés, hogy szabad leszek!
Olyan érzés, mintha egy halom jégkockát
ropogtatnál egy forró napon.
Akkor jól van.
De ha esetleg megbánod, vagy szomorú lennél miatta,
akkor szólj nekem.
Mi a család új mottója?
„Mostantól nem hallgatunk el semmit.”
Igen, ez az.
Jól van, apa.
És akkor
több időt fogsz velem tölteni, ha nem dolgozol?
Hát most elég sok dolgom van.
Micsoda?
Engem parkolópályára teszel, és csak Seung-hyóval lógsz?
Te kis…
Várhatod, hogy áldásom adom!
Oké, meggyőztelek.
Tessék?
Mit csináljak anyával?
Én a végsőkig ellenezni fogom.
Kizárt! Túl szép vagy ahhoz, hogy lemondjak rólad.
Hát ez igaz. Szép a szemem.
Szerintem is.
Mit mondtál?
Szép a szemed, de az orrod még szebb.
- Tényleg? - Mutasd!
Nézd ezt a nyerget! Olyan, mint a Mount Everest.
Ne már, ez azért túlzás.
- Egyedi. A te orrodat örököltem. - Igen.
- Így van. - És anya szemét.
Szemét? Mit beszélsz?
Hosszú hajjal pont úgy néznék ki, mint te.
Üdv, Choi úr!
Jó napot!
- Elkéstem? - Dehogyis.
Mi is itt vagyunk! Szia!
Miért jöttetek ilyen korán a helyszínre?
A helyszínre érkezésben én vagyok a profi.
Ma én felelek a biztonságotokért.
Akkor én írhatom a cikkeket, és tapétázhatok.
És nem poszterekre gondolok, hanem igazi tapétára.
Én intézem az ennivalót.
Üres gyomorral nem tudtok dolgozni.
- Azta! - Kell még szakember?
- Szia! - Jó napot!
- Helló! - Myeong-u!
Értékelem a jó szándékot,
de momentán Seung-hyo egymaga fogja elvégezni a munkát.
Akkor segítesz?
Elfelejtetted? Én mutattalak be az önkénteseknek.
Oké, igyekezzünk, hogy sötétedés előtt végezzünk!
- Igenis! - Én hátraülök.
- Én középre. - Azta!
Oké.
Jó ég!
Jesszusom, az összes fal csupa penész!
Le kell szednünk.
Jóságos ég!
Nincs konyha.
Ezen a rezsón főz?
Az elülső rész is veszélyes. A lépcső meg van repedve.
Nincs elég hely.
Meg lehet csinálni?
Meg kell próbálnunk.
- Nem bírja ki. Túl régi. - Tényleg?
Jobb, ha idetesszük.
- Ide? - Igen.
Hú!
Jól van.
Dan-ho…
Ne engedd el!
- Egy kicsit. Most jó? - Igen.
- Kicsit arrébb. - Oké.
Várj!
Ki akar tapétázni velem?
Senki?
Én!
Ki kell tölteni a réseket.
- Ügyes vagy! - Próbáljuk meg!
Jó, ugye?
Kész.
Istenem!
Ez tényleg az én lakásom?
Igen, asszonyom.
Choi úr felújította.
Gondoltam, kell a mindennapi életéhez.
Csináltunk egy minikonyhát.
Itt most már tud főzni
Ott van egy ablak.
Ez volt az első gondolatom, mikor megláttam a lakást.
Hogy kell egy ablak.
Most ha hazajön munka után,
először nyissa ki az ablakot!
Felnézhet az égre, és vehet egy nagy levegőt.
Mikor hazaértek a papírgyűjtésből mindennap,
annyira nyomasztó volt itt.
Nem tudtam élvezni az életet. Csak azt vártam, mikor halok meg.
Mintha csapdában lennék.
De most már normálisan tudok élni.
Asszonyom!
Ha kinéz előre,
megjavítottuk a lépcsőt és tettünk fel korlátot.
Ez Yoon úr ötlete volt.
Igen…
Elég veszélyesnek tűnt, szóval legyen óvatos.
- Köszönöm! - Szívesen.
- Hálásan köszönöm! - Nincs mit.
Szia, Jae-suk!
Mit csinálsz?
Szerinted? Pakolok vacsora után.
Ha nincs más dolgod, nem jössz át az irodába?
- Most? - Aha.
Ma kaptam egy üveg bort.
Azt mondták, jóféle.
Jól van.
Ha már drága bort iszunk, borvörös rúzst kentem…
- Hát te mit keresel itt? - Jae-suk áthívott.
Téged is?
- Mi van itt? - Mi?
Mi folyik itt?
Mi a fene? Bezáródott az ajtó?
De bent vagyunk!
Na jól van! Ide figyeljetek!
Jae-suk, mit csinálsz?
- A Suk nővérek vagyunk… - Nem, Levendula!
Oké.
Levendula, korábbi nevén Suk nővérek.
Mi 17 évesen ismertük meg egymást, és 40 éven át
elválaszthatatlan barátnők voltunk.
De most meg akarjátok szakítani a kapcsolatot,
hogy elváljanak az útjaitok,
de hogy hagyhatnánk ezt ölbe tett kézzel?
Igen! A barátok nem csinálnak ilyet!
Ezért adunk nektek egy lehetőséget, hogy kibéküljetek.
Nem akartam, hogy berúgjatok és veszekedjetek,
ezért szőlőlé van a hűtőben bor helyett.
Hé, nyissátok ki az ajtót!
Megőrültetek?
Ez fogva tartás, tudjátok?
Egy óra múlva kinyitom. Addig legyetek jók!
Hé, várjatok! A vécé!
És ha pisilni kell?
Amiatt ne aggódj!
Nézz oda!
Van egy ágytál az asztal alatt.
Jóságos ég, tényleg ott van! Te őrült tyúk!
- Hé! - Mindegy, jó szórakozást!
- Menjünk! - Nyissátok ki az ajtót! Hé!
Minek néztek minket? Hogy pisilnénk ágytálba?
- Hé! Azok a… - Ne már! Komolyan…
Ezt nem hiszem el!
Esküszöm!
- Jesszus! - Ne már!
Ne haragudj a múltkoriért!
Nem gondolkoztam.
Csak azt mondtad, amit gondoltál.
Nem fogtad vissza magad.
Nem látod, hogy én kérek bocsánatot először?
- Ki kérte? - A szívem. Mi van?
Vagyis…
Nem tudok így Seung-hyo és Seok-ryu szemébe nézni.
Kicsinyesek és gyerekesek vagyunk.
Szomjas vagyok.
- Kérsz szőlőlevet? - Nem.
Mi van, ha pisilni kell?
Azt használhatod.
Kaphatok egy kortyot?
Te gondoltad volna?
Hogy Seok-ryu és Seung-hyo
összejönnek?
Nem, el se tudtam képzelni.
Nagyon meglepődtem.
Min lepődtél meg annyira?
Nem számítottam rá.
És? Most mit akarsz csinálni?
Mit tehetnénk?
Mint kiderült,
úgy tűnik, nem régóta járnak.
- Seung-hyo ezt mondta? - Nem.
Nem erről van szó.
Úgy értem, várjunk, és tartsuk tiszteletben a döntésüket.
Várjunk?
Úgy hangzik, mintha azt akarnád, hogy szakítsanak.
Úgy értettem,
hogy nem kéne elhamarkodottan ítélkeznünk.
- Seok-ryu is sok mindenen átment. - Például?
A felbontott eljegyzés? És…
A gyomorrák?
Na!
Úgy látom, Seok-ryut akarod hibáztatni.
Hagyjuk! Én is ellenzem.
Egyáltalán nem vágyom arra, hogy ő legyen a vejem.
Na elég, Mi-suk!
Mégis kinek nézel te engem?
És mi baj a fiammal?
Vele nincs semmi baj. Te vagy a probléma!
Te mint anyós?
Hú, bolond lennék kitenni a lányomat ennek!
Hé! Befejezted?
Nem, még nem fejeztem be!
Ha nem változtatsz a viselkedéseden a mi korunkban,
Seung-hyo rövid úton agglegény marad.
Hé!
HJELUNG INGATLANIRODA
Most már végeztek, nem?
Gyere, nézzük meg!
Esküszöm, ha még egyszer szóba állok veled,
nevet változtatok!
Na Mi-suk helyett Ga Mi-suk leszek.
Jó, változtasd meg! Csak tessék!
Jó. Miért nem inkább Da Mi-suk?
Ha még egyszer szólok hozzád,
inkább ugatok. Vau, vau!
Kutya legyek!
Nem jött be a terv.
Menjünk!
Ez a két bolond némber!
Jesszusom!
BAE HÁZI SÉFMESTER
SÜLT PARADICSOMOS MAKKZSELÉ
Többen megnézték a videót.
Beteg vagyok. Egészséges ételeket kerestem, és láttam a videódat.
Nagyon guszta.
De nincs erőm főzni, így nem tudom elkészíteni.
Jó lenne, ha megkóstolhatnám.
Seung-hyo, gyere csak!
Kim Chi-hun professzor ajánlott minket?
Igen, azt mondta, maga a legjobb építész,
és annyira dicsérte, hogy eljöttem.
Nagyon nagy dugó volt Gangnamból idefelé.
Van valami oka, hogy nem Szöulban van az irodájuk?
Itt nőttem fel.
És eladóvá vált egy jó telek, mikor a helyet kerestem.
Nos…
Azt beszélik, hogy átépítik Hjelung negyedet.
Esetleg tud valamit erről?
Tessék?
Manapság divat trendi dolgokat találni lepattant környékeken.
Azt hittem, hallottak valami belsős infót.
Igen, mi is hallottuk, de csak szóbeszéd.
Nem nagyon történik semmi.
Igen, nem ezért jöttünk ide.
Akkor ez csalódás.
Azt reméltem,
hogy van érzékük a jó üzletekhez.
De meglep, hogy csak azért jöttek ide, mert tetszett ez a hely.
Fel akarok húzni egy épületet.
És kéne valaki, aki megőrzi a befektetésem értékét.
De ha nincsenek képben, akkor az gond lesz.
Idefelé láttam, hogy alig vannak boltok.
És arrafelé egy szegénynegyed van.
Lepattant környék.
Szerintem jobb lesz, ha másik építészirodát keres.
- Figyelj? - Valóban?
Igaza van.
Mi nem tudjuk teljesíteni, amit szeretne.
Szerintem azért mondja ezt, mert kissé nyers voltam.
De akkor is
visszautasítanak egy ajánlást?
- Igen, uram. - Igen.
Egy projekt
nem nagyon befolyásolja a bevételünket.
- Ugye? - Tessék?
Hasonló felfogású ügyfelekkel dolgozunk.
Kerüljük azokat, akik nem ilyenek.
Jól mondom?
- Myeong-u, tényleg nem baj? - Mi?
Végül is csak egy épület. Nem bánjuk meg, hogy lemondjuk?
Te mondtad, hogy nem csinálnád meg.
Hát, ezt nem mondanám.
De hogy tudtad így lezárni a dolgot?
Én mindig is ilyen voltam, de te…
Milyen vagyok?
Mi? Valaki, akinek jó üzleti érzéke van?
Valami kapitalista szörnyeteg, aki állandóan a számológépét nyüstöli?
Igen.
De józan és gyakorlatias vagy.
De mit csináljak?
Újabban teljesen átmentem szentimentálisba.
Mit beszélsz?
Az idősotthon projekt
és a putri felújítása után sokat gondolkodtam.
Hogy is mondjam?
A puccos és extravagáns projektek
sosem melengették meg így a szívemet.
Így van.
- Velem is. - Igen.
Néha azt gondolom, ezért lettem építész.
Te kis sunyi!
Ezért akartad, hogy itt legyen az iroda?
Apránként meg akartál változtatni?
Mondjuk, hogy távlatokban gondolkoztam.
De az ikreket angol iskolába kell járatnom.
És Gangnamban akarok lakást venni.
- Seok-ryu taníthatná őket. - Tényleg?
- És építek neked házat. - Mi?
Tényleg? Jó, megígérted. A szóbeli megállapodás is kötelez.
Menj, írd le!
- Aláírom. - Hé! Te mondtad!
Elmentem az önkormányzathoz beadni pár iratot. Nézd!
És ez ki volt rakva.
„A környék építésze.” Mi ez?
Egy önkormányzati program.
Ingyenes konzultáció a lakosoknak.
És javítják az elhanyagolt terek körülményeit.
Ahogy te renováltad a néni lakását.
Aha.
Sok boltot bezárnak és a régi utcák elnéptelenednek.
Pedig a helyi kultúra képviselői.
Hú!
A Hjelung-negyed védőszentje leszel.
Csak ha kiválasztanak.
Naná, hogy téged választanak! Miről beszélsz?
Nemsokára kezdődik az uszoda és a tornaterem átépítése.
Ez elég menő, Choisseung.
Te vagy a Hjelungért felelős építész.
Mindenki építésznek hív,
pedig igazából építészmérnök vagyok.
Az a különbség, hogy…
Jobb lesz, ha én is belehúzok.
Tessék?
Látom, milyen sokat önkénteskedsz,
és kedvet kaptam hozzá.
Most csak videókat tudok csinálni,
de egyszer tényleg szeretnék konkrétan másokra főzni.
Sok-sok tányérnyi boldogságot.
Nem gondoltam, hogy így fogok feszengeni melletted.
Seok-ryuék miatt akartál beszélni velem?
Nem, a feleségeink miatt.
Igen.
Totális háború dúl köztük.
Nem lepődnék meg, ha atombombák kezdenének hullani.
Semleges félként nem kéne lenyugtatnunk őket?
De, igen.
Akkor…
Az ilyen helyzetekben
a komolyság és józanság helyett
egy kicsit lazább, nyugodtabb hangulat kell.
Mindegy, hogy mikor és hol,
de az ilyen beszélgetésekhez erre van szükség.
Azt mondják, a részegek igazat mondanak.
Pontosan!
Csin-csin!
Látom, ma sojut iszunk, nem kaoliangot.
Nem ihatjuk mindig a drága cuccot! Ne már! Bezár a bazár!
Bezárunk, te meg azt akarod…
Vagy hozz te is valami jóféle italt néha.
- Hé, hallottátok? - Mit?
A Root Vendéglő bezár.
Sosem volt forgalom. Alig ment oda valaki.
Tudom.
Még a légynek se kell a főztjük.
Nahát!
Nem elég, hogy a lánya munkanélküli, a férje is csődbe ment.
- Nahát! - Nahát!
- Nincs szerencséje. - Az.
- Nahát! - Mi van a szerencsémmel?
Mi-suk!
Valamelyik nap elástam a kimchit.
Most titeket áslak el!
Rólam pletykálhattok.
De a lányomról és a férjemről?
Aki a családommal kezd, az ráfizet!
- Jesszus! - Várj!
Na, miért nem mozdulsz? A fenébe!
- Mit akarsz csinálni? - Jesszus!
Hé!
Ti meg mi a fenét csináltok? Mi?
- Mi-suk, jól vagy? - Szia!
- Megőrültél? - Jesszus!
- Hé! - Na, miért avatkozol bele?
- Na! - Jóságos ég!
- Te kis… Hogy meritek? - Hé, jól vagyok!
Nektek végetek!
Eressz!
- Mi ütött beléd! - Jesszus, hagyd abba!
- Mi? - Hé, te!
- Eressz! - Tűnés!
Normális vagy?
Semmi mást nem tud, csak tanulni!
Na, ez a beszéd!
- Hé! - Mi a fene ez?
- Eressz! - Ne!
Na!
HJELUNGI RENDŐRKAPITÁNYSÁG
Vagyis ők azok…
- Hye-suk! - Mi-suk!
Mi-suk, ki művelte ezt?
- Mi történt? - Hogyhogy együtt jöttetek?
Bűzlenek a piától.
Megint együtt voltatok?
Á, dehogyis!
- Dehogy. Te hol voltál? - Anya!
- Hye-suk néni! - Szia!
- Jól vagytok? - Jesszus, párban jönnek!
És ti is?
- Igen? - Mind szégyellhetitek magatokat!
Te csak ne szólj egy szót se!
Nem ők voltak, ugye?
Jó napot! Hogy kerülnek ide?
- Várj… - Az ott vér?
Jól van? Jóságos ég!
Miért fogadtad el a bírságot? Ők a hibásak.
Vedd úgy, hogy kifizetem a kezelésüket.
Nyilvánvaló, hogy ők szorulnak rá.
Igen. Lesz két hét, mire felgyógyulnak.
Szívem, kell egy ügyvéd. Bepereljük őket rágalmazásért.
De ennyi idő után jó volt megint egy kis akció.
Emlékszel?
Mikor az a csaj el akarta venni a pénzem a suli mögött?
- De jöttél te. - Igen!
- És megvédtél. - Bizony.
Fogtam a hátizsákot és az uzsonnásdobozt,
és azzal támadtam rá.
Most én is ezt csináltam.
- Ja, leutánoztál. - Emlékeztem.
Póréhagymával ütötted le a legijesztőbb nőt.
- Jó nagy monoklija lett. - Igen!
- Azt mondta, kinyír minket. - Anya!
Kibékültetek?
Mi az?
Igen.
Van valami az arcomon?
Mi ez?
Minek ez a kosár?
Még sosem láttam nálad.
Most már nagyon ráérek.
Megpróbálhatnék többször főzni.
Csak elpocsékolod a hozzávalókat a semmire.
Akkor taníts meg!
Vettem páfrányt,
de nem tudom, hogy kell elkészíteni.
Van kismillió szakácskönyv. Miért én tanítsalak?
Mert a te főztöd a legjobb.
Van érzékem hozzá. Azt nem lehet tanítani.
Holnap megcsinálom, hogy ne kelljen kidobni.
Esküszöm…
Azt hittem, többé nem eszem, mikor összevesztünk.
Jó ég!
Micsoda megkönnyebbülés!
A páfrány volt a legnagyobb bajod, miután összevesztünk?
Persze. Ez nagyon fontos nekem.
Mindig ezt csináltál először, mikor hazajöttem Koreába,
vagy kiküldetésbe mentem.
Mindig pakoltál egy csomót behűtve.
Jaj, mikor csináltam ilyet?
Mikor kinyitottam a dobozt,
a barátság illata áradt belőle.
Hogy felejthetném el?
Miért…
nézel le állandóan?
Őszinte leszek. Kisebbrendűségi érzésem volt.
Te beszélsz angolul és franciául.
Kommunikáltál a helyiekkel, és megéltél külföldön.
De nekem fizettél, hogy gondoskodjak Seung-hyóról.
Jó lett volna úgy vigyázni rá, hogy ne kelljen pénzt elfogadni érte.
Magadnál vagy?
Ilyen felbecsülhetetlen munkáért?
Seung-hyóból miattad lett rendes ember.
Egy embert felnevelni
elképesztő teljesítmény.
Nem mindenki képes rá.
Te ugyanezt tetted értem.
Mikor a suliban egyedül ettem,
odajöttél és azt mondtad:
„Úgy tudom, Seo Hye-suknak hívnak.
És kéne nekünk még egy Suk nővér. Csatlakozol?”
Ezért nem foglak soha magázni, ha rokonok leszünk.
- Hye-suk. - Jó, szólíts a keresztnevemen.
Én is így foglak hívni.
Bizony.
Akkor is a barátság az első, ha összeházasodnak a gyerekeink.
Akkor áldásod adod rájuk?
Jaj!
Soha nem is elleneztem.
Ja, persze! Láttam, hogy húzod a szád.
Valld be! Aggaszt, hogy Seok-ryu beteg volt.
Hát persze!
Hogyne aggódnék, hogy beteg volt?
A te drága gyereked.
A szemed fénye.
A legjobb barátnőm lánya.
Tudod, mennyire odavagyok érte.
Hogyne aggódnék érte?
Istenem!
Nem tudtam, hogy így érzel.
Féltem, hogy teljesen összeomlik, ha nem engeded.
Egyedül volt, betegen, egy idegen országban. Vigyáznom kell rá.
Mi-suk!
Együtt vigyázunk rá.
Ahogy te felnevelted Seung-hyót,
én is úgy szeretem és óvom Seok-ryut.
Köszönöm.
Hálás vagyok.
Én még hálásabb.
- Nem, én! - Te lány!
Ne haragudj, hogy pofon vágtalak!
Fájt.
Te őrült liba!
- Jesszusom! - Mit csinálnak?
Tudjuk, hogy itt vagytok!
Gyertek elő!
Komolyan.
- Mióta álltatok ott? - Istenem, Seok-ryu!
Mindig okos és megbízható voltál, egész kicsi korodtól kezdve.
Biztos így van megírva.
Vigyázz Seung-hyóra helyettem!
Úgy lesz.
- Seung-hyo. - Istenem!
Tudod, hogy félig a fiam vagy.
Persze.
Ha Seok-ryu megver vagy piszkál,
szólj nyugodtan.
- Elintézem. - Te is beárulhatod őt nálam.
- Oké. - Érted? Mondj el mindent!
Ahogy a férfiak öregszenek, nő az ösztrogénszintjük,
és többet sírnak.
Igaz ez, Gyeong-jong?
Pontosabban csökken a tesztoszteron.
Az ösztrogén aránya nő.
Rossz nézni! Nincs gyógyszer rá?
Nem bírom! Mi bajuk van ezeknek?
Mi történt?
Újabban mindig együtt lógnak és piálnak.
- Ja, tök furák. - Ülj le!
Szívem, szedd össze magad! Ne bőgj már!
Szegény apa!
Hol vannak a gyerekek?
Szerintem még alszanak.
Értem.
- Na megyek. - Jó.
Milyen érzés utoljára menni dolgozni?
Hát, ugyanolyan.
Zárj be és gyere haza korán!
Igyunk egy kis sojut!
Jó.
Szia!
MENTŐ
Szép volt!
Jung százados, az igazgató keresi!
- Engem? - Igen.
Gratulálok!
Mihez?
Jó ég!
Hogy marad életben a világ végén, ha ilyen lassan kapcsol?
- Tessék? - Jung százados!
Magát választották ki a déli-sarki kutatóállomás mentősének.
- Azta! - Nahát!
Engem? Tényleg?
Most jött az értesítés.
Maga az első nő a világon.
Azta!
Két hét múlva kezdi a helyszíni képzést.
- A m és eligazítás. - Igenis.
És a jövő hónap elején indul.
Micsoda? Ilyen hamar?
Igen, készüljön!
Most tapsoljuk meg!
Köszönöm!
Jesszusom, az utolsó napom is bukta.
Jó ég!
- Nyitva van? - Persze.
Üljön le bárhova!
Jól van, tessék.
Nem kértem halpogácsát.
Tessék?
A ház ajándéka.
Jó étvágyat!
Régen is adott több halpogácsát.
Hogyan?
Tíz éve még itt laktam.
Valóban?
Eljöttem tteokbokkit enni, miután megbuktam.
Ön adott halpogácsát, és azt mondta, fel a fejjel.
Tényleg? Ezt mondtam?
Ma találkozom egy barátommal, és beugrottam.
Ön is és a halpogácsa is a régi.
- Egyen még egyet! - Á, köszönöm.
- Kér egy kis sundaét? - Nem köszönöm.
Szeretnék adni.
Az igazat megvallva, ez az utolsó napom.
SZEPTEMBER 13. UTÁN BEZÁRUNK
Értem.
Nagyon sajnáltam volna, ha nem jövök.
Köszönöm szépen.
- Szívem! - Apa, itt vagyunk!
Hát ti mit kerestek itt?
Szerinted? Jöttünk tteokbokkit enni.
De vannak más vendégek is.
Ti is itt vagytok? Valami rántott ételt ennénk!
Szívem, mit mondtál, mi a finom?
A rántott paprika. Maradt még, ugye?
Jaj, mi van itt? Istenem!
- Sziasztok! - Be se fértek!
- Hova ültök le? - Mi is jöttünk!
- Nahát! - Üljetek le!
Yeon-du, te még nem is ettél tteokbokkit, ugye?
Még nem!
Yeon-du, nagyon szerencsés vagy.
Életed első tteokbokkiját a Root Vendéglőben eheted!
Az asztalokat utána a helyükre kell rakni!
- Jól van már! - Jó!
Ne már, anya!
Majd én! Én vagyok a legerősebb!
Tessék!
Rám ütött.
Mi van itt?
Mi vagyunk az utolsók?
- Munka után jöttünk. - Jó napot!
Én ön kicsoda?
Nagyon örvendek! Kang Dan-ho vagyok a Cshungvu Napilaptól.
Mit keres itt egy újságíró?
Hát…
Ő a barátom.
- Pfuj! - Nahát!
Ki tudta, hogy ilyen cuki bolond ez a lány?
Nagyon aranyos!
- Köszönöm, hogy eljött! - Én köszönöm!
Különleges cikket írok a nyugdíjba vonulásról.
Meginterjúvolhatnám, ha nem gond?
Engem?
Nahát!
Még sosem interjúvoltak meg.
- Egészség! - Egs!
Először is…
Milyen érzés, hogy visszavonul?
Hát…
Nem is tudom.
Zöldséget aprítok és levest főzök.
Aztán beáztatom a rizsnudlit. Minden reggel.
Ha majd nem csinálom, és otthon leszek,
akkor talán elkezdem felfogni.
Biztos.
Így nyugdíj előtt mit bán a legjobban?
És mit vár a legjobban?
Mit bánok?
Az igazat megvallva, azt bánom…
Szerintem semmit nem bánok.
Őszintén… Istenem!
Annyi minden nem sikerült!
De ilyen az élet, tudja?
Igen.
Inkább
jó emlékeim vannak erről a helyről.
Jaj!
„Nagyon finom.”
Imádom, ha ezt mondják.
És amit nagyon várok, az…
A családom.
Egész életemben dolgoztam. és ez volt a kifogásom.
Most végre
úgy érzem,
visszatérhetek
a családomhoz.
Mit mondana magának ennyi év kemény munka után?
Hát…
„Szép volt!
Derekasan dolgoztál,
Bae Geun-sik.”
ROOT VENDÉGLŐ
Jesszusom!
Sziasztok!
Hogyhogy még itt vagytok?
Azt hitted, itt hagyunk?
Mondtam, hogy segítek elpakolni.
Egyedül akartam lenni egy kicsit.
Igen, anya.
Hagyd, ha félre akar vonulni!
Apa, elbúcsúztál az imádott vendéglődtől?
Igen, szenvedélyes búcsú volt.
Szuper. Akkor menjünk haza!
Menjünk!
És megyünk!
Most tényleg munkanélküli vagy.
- Aha. - Holnap mit csinálsz?
Holnap?
Hé, fiam! Menjünk el biliárdozni!
Tanulnom kell. Holnap vizsga.
Ugyan, egy nap nem oszt, nem szoroz.
Na!
Viccelsz? Tanulni akar! Ne akadályozd!
Dong-jin ezer éve nem tanult.
Nézd meg! Látod anyádat, Seok-ryu?
Máris lenéz, mert munkanélküli vagyok.
Ne már! Hadd menjenek! Mi meg tollasozzunk holnap!
- Mi? Nem akarok veled játszani. - Oké, értem.
Addig fogsz játszani, míg nem nyersz!
- Így van! - Nem igaz.
Apa, ne menj bele! Nekem egyszer hét órán át kellett társasoznom vele.
De csak azért, mert mindig megvetted a legjobb telket!
Én nem bírok már ilyen sokáig fennmaradni.
Hé, ne légy ilyen bunkó a nővéreddel!
- Igen! - Mit csináltam?
- Mi van? - Bunkó!
- Micsoda? - És te se!
- Ne beszélj így az öcséddel! - Ja.
- Ne mondd, hogy bunkó! - Ja!
- Ő is a gyerekem. - Igen, de…
Jól van. Hé, nyafogós!
Seok-ryu!
Choisseung!
Nem kéne éjjel egyedül itt lenned.
Rád vártam.
Gondoltam, a ma este a családodé, ezért nem hívtalak.
Hogy van apukád? Jól?
Ivott egy kis sojut anyával a tetőn.
Az jó.
Ha van veled valaki egy ilyen napon…
Hoztam neked valamit.
Micsoda? Mit?
Sanjeok.
Már oda akartam adni, de nem tudtam.
El se hiszem, hogy régen nem ettem meg.
Elrontottam a szerencsémet.
- Vehetek egyet? - Persze.
Azta!
Nagyon jó.
Naná.
Külön megfőztem a háromféle hagymát, harangvirággyökeret, répát és marhahúst.
Aztán nyársra tettem és bekentem tojással.
Sok munka volt.
Látszik rajta.
És nagyon olajszagú volt.
Azt hittem, eggyé válok az olajjal.
Hú, jó sokat dolgoztál vele!
Igen.
De azért
akkor is
mindig csinálok neked.
Amíg azt nem mondod, hogy unod,
addig örökké csinálok neked sanjeokot.
Szerencsés vagyok.
Ez az én házassági ajánlatom.
Vagyis szerintem kissé túlzás, hogy kétszer megkérték a kezem.
És ezzel akartam ellensúlyozni.
Ez azt jelenti,
hogy örökké ehetek szivárványt?
Igen, a szivárvány összes színét.
Amilyen színt és amennyit csak akarsz.
Ez a legcukibb nászajánlat a világon.
Akkor ez egy igen?
Igen. Örömmel.
Köszönöm.
Mit?
Mindent.
A régi és a mostani dolgokat.
Mindent.
BRAVÓ, ÉLETEM!
LÉGY A SZERELMEM
SZERELEM A SZOMSZÉDBAN
- A szemem! - Nem titok.
Mindkét család áldását adta rá.
Ne vesztegessük az időt, 30 évnyi szerelmet kell behoznunk!
Menjünk el egy randira! Nyugi!
Velem biztonságban leszel.
Ő miért nem lesz már itt?
Kihelyezték a Déli-sarkra.
Seung-hyo!
Segíts, Myeong-u! Én is megházasodnék.
Akkor ti anyósok lesztek?
Legyen jövő tavasszal az esküvő!
Miért? Addig kell ütni a vasat, amíg forró. Még idén kell lépni!
A feliratot fordította: Kwaysser Erika