DRAGOSTEA DE ALĂTURI
Uau! Ia uite!
Dragă, e o pasarelă mobilă în cartier?
Picioarele mi se mișcă singure.
Prostule! Stai drept!
- Drept! - Doamne!
De ce ești așa de greu? Vai!
Cât tteokbokki ai mâncat?
Am mâncat ceva prăjit.
Am colesterolul ridicat.
- Dar cum săr refuz mâncarea bună? - E din plante.
De ce a trebuit să mergi pe aici?
Scuze. Stăpânești tot cartierul Hyereung-dong?
Aș vrea eu, dar nu-mi permit.
Doamne, mereu e vorba de bani la tine!
Dnă Hye-suk!
Mamă…
Seung-hyo. Seok-ryu.
Ce faceți aici?
Ce se întâmplă aici?
M-am înșelat, nu?
Voi doi mereu vă certați!
Acum vă împingeți așa!
Ce înseamnă asta?
Păi, să vedeți că…
- Suntem împreună. - Poftim?
Sunteți… împreună.
Vorbiți de vreo melodie din anii '80?
Stai, așteaptă!
- Noi… - Ce?
E o relație serioasă.
Da, ne pare rău că nu v-am spus.
Ne-am gândit ceva vreme înainte.
A trebuit să fim atenți.
Știu că sunteți șocați.
Și știam că o să vă faceți griji. Dar…
sentimentele noastre nu sunt superficiale.
Deci ei nu își dau mâna acum?
Dumnezeule!
Hei…
Hai acasă!
Bine, dnă Mi-suk. Merg cu voi și vă explic totul.
Nu, Seung-hyo. Du-te acasă!
- Seok-ryu, să mergem! - Doar eu?
Nu. Nu se poate.
Nu doar cu ea. Merg și eu.
Mie nu ai să-mi spui nimic?
Ba da, dar mă duc mai întâi acasă la Seok-ryu…
Dar vreau să aud acum!
Îmi pare rău. Dar mai întâi…
Hei, idiotule!
Cred că mă consideri un nimic, nu?
Gata cu prostiile și vino imediat!
Dacă nu, te omor!
Ce-a spus?
Mai bine să nu știi.
Sună mereu frumos când vorbești franceză.
Da, bine.
- Iar are fițe. - Stai!
Mai bine decât să mă prefac că-ți sunt prietenă de-o viață.
N-ai fi avut nicio prietenă dacă nu făceam asta.
Ești atât de rece, că lumea îți zice Prințesa de Gheață.
Ăsta e un atac la persoană!
Mamă, de ce ești așa cu dna Hye-suk?
V-ați certat?
S-au certat. A fost nasol.
Seok-ryu, vino cu mine!
Pa, Gyeong-jong!
- Nu se poate! - Seung-hyo!
Ce-ai?
Hei!
Choisseung! E un proverb spaniol: „Soarele face deșert.
Ploaia și vântul fac pământul fertil.”
Trecem peste greutăți și-o să fim puternici.
- Nu putem! - Înțelegi, da?
Nu te pot lăsa singură.
- Doamne! - Trebuie să fim împreună, orice-ar fi.
Nu-ți face griji!
- Nu-ți mai dau drumul. - Nu. Bine.
- Nicio grijă. - Nu!
- Meriți să te bat! - Choisseung! Ai încredere în mine?
- Nu-ți face griji! - Mamă!
Cred că mama ta e supărată. Să mergem acasă acum. Bine?
Tată, stai!
Nu! N-o lovi, dnă Mi-suk!
Cum poți s-o lovești?
Taci!
NOȚIUNI DE CINEMATICĂ
- Mamă! - Taci!
Nu, stai! Ascultă…
Seok-ryu, ce-ai mai făcut?
E specialitatea mea să dau de necaz.
Îmi tot furi meseria.
Nu te băga!
- Explică! - Haide!
Ce e între tine și Seung-hyo?
Cum am spus.
E o relație serioasă.
Ți se pare amuzant?
- E amuzant? - Nu mai minți!
L-ai drogat? De ce să iasă cu tine?
Am zis să nu te bagi!
Voi doi sunteți împreună. Atât?
A vrut să ceară voie,
dar l-am oprit.
Tu și dna Hye-suk sunteți prietene.
Și nu eram convinsă atunci.
Dar acum sunt sigură.
Îmi place mult Seung-hyo.
Ce? Vorbești serios?
Nu e doar o relație trecătoare.
Adică vă gândiți la căsătorie?
- Nu. - Poftim?
Oricum ar fi, nu se poate cu Seung-hyo.
De ce nu?
Îți place Seung-hyo.
Nu poți. Nu-ți dau voie.
- Să fie clar! - Mamă!
Mamă!
Mama ta s-a certat cu dna Hye-suk.
Draga mea, trebuie să bei multă apă. Îți trebuie când ești nervoasă.
E gaslighting.
Ce?
Sunt sigur că i-ai spălat creierul.
Dacă nu, de ce naiba să…
Pe bune! Îl băteai tot timpul.
Și îl târai ca pe o cârpă.
Am zis să nu te bagi, nu?
- Nu ți-am zis? - Mă predau! Scuze!
La naiba, părul meu!
- Fi-ți-ar fața aia! - Ce-ai zis?
Pentru cineva care ne-a spus că vrea să mănânce cu noi,
mă întrebam unde erai în fiecare seară.
Erai ocupat cu întâlnirile.
Luăm micul-dejun împreună.
Da, particip cu entuziasm.
Când ai început să ieși cu Seok-ryu și cum?
Cine a început?
Sigur Seok-ryu a spus prima că te place.
Ești perfect în toate felurile și ești chiar lângă ea.
Cum să nu aibă sentimente pentru el? Vai!
Eu am plăcut-o primul.
- Poftim? - O plac de când eram copii.
Sentimentele mele sunt mai puternice acum.
Sincer, Seok-ryu a spus „nu” și m-a respins de câteva ori.
Dar nu m-am lăsat.
Stai puțin.
Deci te-a refuzat?
Păi… La început, dar acum…
E ridicolă!
Doamne! O adoram, dar a înnebunit?
De ce? Ce are fiul meu?
- Chiar așa! - De ce?
Ce, e un nimeni?
- De ce să îl respingă? - Hilar!
Nu pentru că ești fiul meu, dar nu meriți așa tratament.
Exact!
Păi… Am vrut să spun că…
A fost așa doar la început, dar acum suntem împreună.
A acceptat și cererea mea în căsătorie.
Ai cerut-o în căsătorie?
Ai organizat și ceva special?
- Poftim? - Uită-te la el! Așa a făcut.
Asta a făcut!
Ai pus flori în mașină, cu baloane,
și ai închiriat și un restaurant întreg?
Mamă, mi-ai pus un dispozitiv de ascultare?
- Vai de mine! - Ce este?
Stai jos!
Ia loc!
N-are rost să crești un fiu.
De-asta e și zicala.
Hei!
Știi colierul ăsta de ziua mea?
Aveam deja unul la fel.
N-am știut. Trebuia să-mi fi spus.
- Cum să fiu atât de meschină? - I-ai spus acum.
Vrei să-ți iau un colier nou? Hai mâine la cumpărături!
Las-o baltă! N-am nevoie!
Tată, eu…
Nici să nu te gândești să mă convingi!
Sunt de partea mamei tale!
- Tată, poți vorbi cu ea… - Hei!
Am deja multe de făcut. Fiecare pe cont propriu.
Draga mea, vrei să-ți masez picioarele?
Pot să te-ntreb ceva?
- Nu. - Bine.
Despre Seok-ryu și Seung-hyo.
Ce-ai împotrivă?
Nu e nimic personal, din cauză că te-ai certat cu Hye-suk, nu?
Am zis să nu întrebi, de ce insiști?
Știu că sângele apă nu se face,
dar cine ar fi un ginere mai bun?
Arată bine, are un serviciu bun și un caracter frumos.
- Îl știm de când era mic. - De asta.
- Îl știm de prea mult timp. - Ce?
Și Hye-suk știe totul.
De logodna anulată a lui Seok-ryu și de boală. Tot.
Nu vreau să devină un punct slab pentru copilul meu.
Nu vreau să fie în dezavantaj și, cel mai mult…
nu vreau să fie rănită!
Dacă Seok-ryu e rănită…
îi fac să plătească.
Prieten sau nu.
La ce te gândești?
Păi…
În trecut,
când eram ocupați…
mă întreb cum se simțea Seung-hyo.
Chestii de-astea.
Ne-am purtat groaznic cu el.
Dacă aș putea da timpul înapoi,
m-aș întoarce în acea zi,
când Seung-hyo avea șapte ani
și stătea în spatele ușii,
și l-aș îmbrățișa.
Dar atunci…
fiindcă Seok-ryu era lângă Seung-hyo,
eram norocoși.
Dragă…
Care e rata de supraviețuire la cancer?
Nu contează.
Prefă-te că n-ai auzit.
Hai să dormim!
CHOISSEUNG
Abonatul apelat nu poate fi contactat…
Hei!
- Hei! - Doamne!
Ajută-mă!
- Vino-ncoace! - Era să mor!
Ce faci?
De ce te-ai cățărat aici? Puteai să pățești ceva!
Dar…
Îmi era dor de tine. Ce puteam să fac?
Așa că te-am imitat cât am putut.
Încheietura ta nu e vindecată încă.
Arată-mi!
Așa o să se vindece.
Părinții tăi sunt foarte supărați, nu?
Nu.
Sunt doar puțin agitați.
- Dar părinții tăi? - Ce?
Sunt puțin surprinși. Sunt doar…
Sunt și ei agitați.
- Mincinoaso! - Și tu ai mințit, iubire.
Dar e ciudat, dacă te gândești.
Ce am făcut așa de rău?
De ce trebuie să ne fie frică?
Ce-ai spus?
„Iubire”?
Da.
Ce s-a întâmplat cu cea care voia să păstreze secretul?
Ne-au prins deja. Nu-mi pasă!
Dacă mama nu e de acord, n-o să ne mai întâlnim, iubire?
În niciun caz.
Nu vezi, după cum m-am cățărat?
Instinctul meu de a riposta își intră în drepturi.
Să port o bentiță cu „Seung-hyo e al meu”?
Nu o bentiță.
În schimb…
să-ți punem asta.
E frumoasă.
Acum știu de ce lumea poartă verighetă.
Îmi dă o senzație puternică de uniune.
Îți place?
Da, mult.
Dar sunt curioasă. De ce o brățară, și nu un inel?
Pentru că…
Nu răspândi zvonuri despre mine la mine la serviciu!
Te dau în judecată pentru informații false.
Ce ticălos nerecunoscător!
Ar trebui să mă răsplătești, nu să mă dai în judecată!
Ți-ai amintit și ce am spus în glumă?
Nu a fost intenționat.
Cred că mintea mea își amintește
tot ce ai făcut și fiecare cuvânt pe care l-ai spus.
Și n-o să mă opresc.
O să ascult atent
tot ce spui.
Și n-o să irosesc
timpul petrecut împreună.
O să țin la tine
și la tot ceea ce însemni tu.
O să fiu mereu lângă tine.
Seok-ryu,
vrei…
să te măriți cu mine?
Aș fi nebună să refuz așa o cerere în căsătorie.
EPISODUL 15 BRAVO, VIAȚA MEA
SE ÎNCHIDE DUPĂ 13 SEPTEMBRIE
Ăștia.
Mama a aflat că eu și Seung-hyo suntem împreună.
Păi, ai ținut bine secretul atâta timp.
Și tata, și părinții lui Seung-hyo ne-au prins.
Nu e așa de rău să primești toate pedepsele deodată.
De ce nu te surprinde?
Pentru că am primit aprobarea mamei.
Pe bune? Cum?
Fiecare cu metoda lui.
Care e? Spune-mi!
Păi…
Împărțiți castroane cu jajangmyeon și jjamppong.
Ia și orez japchae.
Ce tot spui?
Fii sinceră!
Asta e singura soluție.
Torni gaz pe foc acum?
Nu lucrezi la pompieri, nu?
Sunt liberă azi.
Ce faci?
Nu-ți stă în fire deloc.
Păi…
Îmi pun niște ulei în păr.
Ești groaznică!
Prietena ta are necazuri acum,
și tu te faci frumoasă?
Am o întâlnire azi.
Bună, Dan-ho!
Bună, Mo-eum!
Aștepți de mult?
Nu, și nici nu mă deranjează să te aștept.
Nu fi ridicol! Haide!
- Arăți bine azi. - Poftim?
Bună! Ce mai faci?
Bună! Sunt bine.
Nu mă băgați în seamă! Vă las.
Plec acasă.
O clipă.
Alo? Dle Choi?
- Nu e Choi Seung-hyo, nu? - Ba da.
Da, spune!
- E Choisseung? - Du-te!
Am înțeles.
Chiar acum?
Da, pot.
Acum aș fi fost în parcul de distracții de pe Insula Wolmido
sau aș fi savurat pui și bere lângă râul Han.
Dar de ce mă aflu aici?
Ai visat mult la întâlniri, nu?
Hei, n-ai de gând să-ți pui iubitul la punct?
Scuze.
Vă auzim, să știți.
Și ce?
Scuze!
Renovăm casa unei bătrâne săptămâna viitoare.
- A unei bătrâne? - Da.
Cunoaștem o bătrână din cartier.
Locuiește singură.
Dl Choi și-a făcut timp să o ajute.
Ce faptă bună!
Atât de bună, că nu mă pot plânge.
E mai dificil decât credeam.
Sunt pereți din placaj, care nu e bun pentru izolare fonică sau termică.
Dotările esențiale sunt inexistente.
Ar fi putut face o bucătărie sau o baie în spațiul rămas.
Dacă proprietarii ar fi avut bani,
ar fi făcut mai multe camere așa.
Mai multe unități înseamnă mai multă chirie.
De ce au mers atât de departe?
Pentru bani.
Sunt zvonuri recente că s-ar reamenaja.
Mama primește multe telefoane despre asta.
Dar îmi place cum e Hyereung-dong.
- Și mie. - Și mie.
Da, și mie.
Apropo, voi de ce încă vorbiți formal?
Când o să vorbiți mai relaxat?
- Poftim? - Ce?
Ai dreptate.
Locuim în același cartier.
Suntem prieteni și avem aceeași vârstă. Lăsați formalitățile!
- Nu e cazul. - E bine.
E mai confortabil pentru noi. Crede-mă!
Distanța adecvată este cheia prieteniei.
Am înțeles.
Da.
- Ce-a fost asta? - Par apropiați.
Alteori nu par.
Hei! De ce e așa de greu să dau de tine?
Hye-suk n-a venit pe aici, nu?
N-am mai auzit nimic nici de ea.
Pe grup nu s-a mai scris nimic.
Ați făcut un grup nou fără mine?
Mă bucur că ai zis asta. Dacă știi cum, fă un grup nou!
Fără Hye-suk. Doar eu, tu și In-suk.
Ce?
- Iar v-ați certat? - Nu vreau s-o mai văd.
E așa de grav?
De acum încolo, Hye-suk nu mai există în viața mea.
Dar sunteți prietene de 40 de ani.
Poate că aveți divergențele voastre, dar, dacă tai legătura cu ea,
ar fi trist să pierdeți toți acești ani.
Mai am mult de trăit. Pot să-mi fac prietene noi.
Prietenii sunt ca pantofii: cei vechi sunt mai confortabili decât cei noi.
Mai ai de mers mult,
pantofii noi o să te bată.
De când te pricepi la vorbe?
Am multe pe cap zilele astea.
Aproape am atins nirvana renunțând la tot.
Ce? Ai și tu probleme?
Mo-eum se întâlnește cu dl Kang.
Dl Kang?
Vecinul de alături?
- Tatăl lui Yeon-du? - Da.
Și ce ai făcut?
Doar nu i-ai dat voie, nu?
Se plac, ce pot să fac?
Să-i rup picioarele, ca să stea acasă?
S-o rad în cap și s-o trimit la templu?
Și Seok-ryu și Seung-hyo sunt împreună.
Ce tare! Adică ce rece!
Ce?
Bună, Hye-suk!
Scuze, Jae-suk! Vin mai târziu.
- Am plecat, Jae-suk! - Eu plec!
Jae-suk, spune-i că plec
pentru că trebuie, nu din cauza ei.
Crede că totul se învârte în jurul ei.
- Fițoasa! - De ce vă comportați copilărește?
Ea începe mereu!
Mi-suk! Doamne!
Unde pleci?
Vai! Pleacă. Voiam s-o rog ceva.
Hye-suk! A trecut ceva timp!
- Ce faci? - Bine.
Ce voiai să întrebi?
Pe drum, am văzut ceva pe ușa restaurantului.
Ce era? Un anunț că se închide.
Ce?
- Serios? - Da.
Ce se întâmplă?
Yeon-du.
Trebuie să îți spun ceva azi.
Chestia e că…
Îi spun eu.
Vreau să-i spun eu.
Yeon-du!
Trebuie să îți cer voie pentru ceva.
Ce este?
Poți să îmi dai…
șansa de a deveni mama ta?
Știu că nu pot fi mama ta adevărată,
dar îți promit ceva.
N-o să te oblig să mănânci spanac și morcovi.
Promit să câștig ștafeta părinților de ziua sportului la grădiniță.
Și…
Când ești bolnavă
și când îți e greu,
promit să îți fiu alături.
Dar, dacă…
cumva îți displace…
Nu-mi displace.
Să fiu sinceră, mi-ar plăcea mult.
- Serios? - Da.
Așteptam ziua asta.
E secret, dar am visat asta.
Ai dormit bine? Ai visat prieteni extratereștri?
Nu, am visat altceva.
Ce?
E secret. Îți zic mai târziu.
În vis, am fost pe Lună,
iar tu și tati v-ați căsătorit acolo.
Purtam costume spațiale și pluteam.
Ce?
Mo-eum,
ești cea mai bună prietenă din lume.
Așa că te rog să fii
o prietenă bună și pentru tata.
Desigur.
Tati, plângi?
Nu plâng.
N-am dormit bine azi-noapte.
- Căscam doar. - Ce? Nu cred.
E clar că plângi pentru că ești emoționat.
L-am făcut pe tati să plângă!
Ba nu plângeam.
- Sunt șervețele aici? - Șervețele?
Mă întreb dacă au șervețele.
BUCĂTĂREASA BAE
Sunt bolnavă. Căutând mâncare sănătoasă, ți-am găsit videoclipul.
Arată foarte bine.
Dar nu am energie să gătesc, așa că nu reușesc.
Mi-ar plăcea să gust mâncarea ta.
La ce te gândești așa de intens?
Poftim? Nu e nimic.
Nu ai voie să vorbești cu mine.
Am zis să lucrăm o oră.
Nu vorbi cu mine!
Da, și eu lucrez intens.
- Nu mai rezist. Mă mut mai aproape. - Nu!
O să vrei apoi cu două scaune mai aproape.
Apoi o să vrei să stai lângă mine.
Nu se poate.
Suntem cuplul ideal. Ne gestionăm carierele și iubirea.
Ce să fac?
Am terminat deja lucrul.
E timpul pentru altceva acum.
Încă nu!
Mai am multe de făcut!
N-am terminat încă!
Nu am terminat!
Am venit la muncă sâmbătă seara pentru bogăție și onoare.
Și uite ce mi-e dat să văd!
ORAȘUL SĂRAC ÎNAINTE ȘI DUPĂ
- Ce-i asta? - Un cadou.
Deschide-l!
Dragă, visez cumva?
Am adormit cu ochii deschiși?
Măi, copile, iar ai dat-o în bară?
Ce mai e de data asta? Ce-ai făcut?
- Golanule, ești mort! - Ce?
Ce e? Iar ai făcut vreo prostie?
Nu.
Am luat salariul și le-am cumpărat asta.
N-are niciun sens, golanule!
Ultimul lucru pe care mi l-ai dat vreodată
a fost o floare de hârtie de la școală!
Stai!
Cred că am fost un idiot.
Uită-te! E un supliment pentru sănătate!
Ai dreptate.
Știu ce e.
Tu și tata sunteți în vârstă acum.
V-am luat ceva bun pentru glicemie.
Luați fiecare câte unul, dacă e deschis.
Poftim, tată!
Chiar e bun?
Da. Poftim, mamă!
E prea scump să-l bem.
Hei!
Și eu cum sunt acum, că l-am băut?
Da, mamă. E o boală cronică.
Bucură-te când copiii îți dau ceva.
- Da. - Bine?
Și folosește cosmeticele pe care ți le-am dat!
Bine, o să beau.
Trebuie să fiu sănătoasă, ca să nu vă fac necazuri.
Credeam că vrea să ni le vândă.
Dong-jin, te-ai maturizat, în sfârșit!
Ție nu-ți dau!
Mai ai mult de crescut.
Iar vorbești urât cu mine.
Seok-ryu, Dong-jin!
Mamă, nu ne certam!
Doar discutam mai aprins.
Nu e vorba de asta.
- Trebuie să vă spun ceva. - Pot să beau două deodată?
- Dragule? - Da?
Am înțeles.
Păi…
O să închid restaurantul.
- Ce? - De ce?
De ce crezi? Sunt la vârsta pensionării.
Mișcarea FIRE. N-ați auzit?
- Ce-i asta? - Nu?
Ce-i asta?
Tată!
Dacă ai venit să ceri voie să-l vezi pe Seung-hyo,
n-am nicio putere. Vorbește cu mama ta!
Sincer, e vorba și de asta,
dar să lăsăm asta deoparte acum și să vorbim de tine.
Despre mine? Ce anume?
Îmi fac griji pentru tine.
Chiar vrei să închizi restaurantul?
Desigur.
Știi că mi-a fost greu.
Era să fiu înșelat și de golanii ăia.
Doamne, ce ușurat sunt! Mă simt liber.
Ca și cum ți-ai pune gheață în gură
și ai mesteca-o într-o zi toridă.
Atunci, da, e o ușurare.
Dar, dacă te neliniștește ceva sau ai probleme,
trebuie să-mi spui.
Care e noul motto al familiei?
„Nu mai ține necazurile în tine!”
Da, exact.
Bravo, tată!
În cazul ăsta,
o să stai cu mine mai mult când nu lucrez?
Sunt cam ocupată.
Poftim?
Deci o să mă dai laoparte și o să stai doar cu Seung-hyo?
Pușlama…
Să nu crezi că îți dau aprobarea.
Bine, pe tine te-am convins.
Ce?
Ce să fac cu mama?
O să mă opun până la sfârșit.
În niciun caz! Ești prea prețioasă ca să renunț la tine.
Sincer, așa e. Am ochi frumoși.
Doamne… Sunt de acord.
Ce-a fost asta?
Ai ochi frumoși, dar nasul e și mai frumos.
- Serios? - Să văd.
Uite ce pod! Înalt ca Everestul.
Haide, exagerezi!
- E unic. Moștenesc nasul de la tine. - Da.
- Așa e. - Am ochii mamei.
Ochii? Ce tot spui?
Dacă îmi las părul să crească, arăt exact ca tine.
Salut, dle Choi!
Salut!
- Am întârziat? - Nu.
Am venit și noi. Bună!
De ce ați venit așa devreme la fața locului?
Știu mai bine să fiu la fața locului decât tine.
Voi răspunde de siguranța voastră azi.
În cazul ăsta, eu pot scrie articole și să pun tapetul.
Nu pe computer, ci tapet adevărat.
Eu mă ocup de mâncare.
Nu puteți munci pe stomacul gol.
- Uau! - Nu mai e nevoie de personal calificat?
- Bună ziua! - Bună ziua!
- Myeong-u!
Aveți intenții bune,
dar în situația asta, Seung-hyo o să facă toată munca.
Deci ai venit să mă ajuți?
Ai uitat? Eu ți-am prezentat grupul de voluntari.
Haideți! Să ne grăbim, ca să terminăm înainte de apus!
- Da, dle! - Stau în spate.
- Eu stau la mijloc! - Uau!
Bine.
Vai!
Doamne, pereții sunt mucegăiți!
Trebuie înlocuiți.
Dumnezeule!
Nu e bucătărie.
Gătește cu aragazul ăsta portabil?
Zona din față e prea periculoasă. Și scările sunt crăpate.
Nu e suficient spațiu.
Se poate face?
Trebuie să încercăm.
- N-o să reziste. E prea vechi. - Serios?
Mai bine îl punem aici.
- Aici? - Da.
Uau!
Bravo!
Dan-ho…
Ține în continuare.
- Doar puțin. E bine, nu? - Da.
- Puțin mai încolo. - Bine.
Stai!
Cine vrea să pună tapet cu mine?
Nimeni?
Eu!
Umple golurile! Da.
- Bravo! - Să facem tot ce putem!
E bine, nu?
Așa.
Vai!
Chiar e casa mea?
Da, doamnă.
Dl Choi v-a renovat casa.
Am zis că vă trebuie în viața de zi cu zi.
V-am făcut o mini bucătărie.
Veți putea găti aici acum.
E o fereastră aici.
La asta m-am gândit prima dată când am văzut casa.
Am vrut să vă ofer o fereastră.
Acum, când veniți acasă după muncă,
deschideți fereastra.
Puteți să priviți cerul și să respirați adânc.
Când vin acasă după ce colectez hârtie toată ziua,
simt că mă sufoc.
Nu mă puteam bucura de viață și așteptam să mor în fiecare zi.
Mă simțeam ca într-o cușcă.
Dar acum îmi pot trăi viața.
Doamnă!
Dacă priviți în față,
am făcut scările mai sigure și am instalat balustrada.
A fost ideea dlui Yoon.
Da, păi…
Părea periculos, să aveți grijă.
- Mulțumesc. - Cu plăcere!
- Mulțumesc mult. - Cu plăcere.
Bună, Jae-suk!
Am sunat să văd ce faci.
Ce crezi că fac? Curat după cină.
Dacă nu faci nimic, nu vii pe la birou?
- Chiar acum? - Da.
Am primit o sticlă de vin cadou azi.
Cică e foarte bun.
OK!
Dacă tot bem vin scump, m-am dat cu un ruj bordo…
- Ce cauți aici? - M-a chemat Jae-suk.
Te-a chemat și pe tine?
- Ce se-ntâmplă? - Ce?
Ce se întâmplă?
Ce naiba? Am auzit că s-a încuiat ușa?
Dar suntem înăuntru.
Obraznicelor! Ascultați aici!
Jae-suk, ce faci?
- Suntem Surorile Suk… - Hei! Suntem Lavandă acum!
Corect.
Lavandă, fostele Surori Suk.
Noi patru ne-am cunoscut la 17 ani, și de 40 de ani
suntem prietene nedespărțite.
Dar dintr-odată vreți să tăiați legătura
și să vă despărțiți.
Cum putem să vă lăsăm să faceți asta?
Da! Nu asta fac prietenii!
Așa că v-am oferit o ocazie să vă împăcați.
N-am vrut să vă îmbătați și să vă certați,
așa că am pus suc de struguri în frigider, nu vin.
Hei, deschideți ușa! Acum!
Hei, ați înnebunit?
Asta e sechestrare, să știți!
O să deschid într-o oră, așa că fiți cuminți până atunci!
Hei, stați! Baia!
Dacă trebuie să facem pipi?
Nicio grijă!
Uită-te acolo!
E o oală de noapte sub masă.
Doamne, chiar e acolo. Nebuno!
- Hei! - Distracție plăcută!
- Hai! - Deschideți ușa! Hei!
Drept cine ne luați? Cum să facem pipi la oala de noapte?
- Hei! Ce… - Haideți! Pe bune…
Nu-mi vine să cred!
Jur!
- Doamne! - Haide!
Îmi pare rău pentru ziua aceea.
Cred că am vorbit fără să gândesc.
Probabil că ai spus ce gândeai.
Nu ai ascuns absolut nimic.
Nu vezi că îmi cer scuze prima?
- Cine ți-a cerut? - Sufletul meu. Ce?
Adică…
Nu-i putem da ochii așa cu Seung-hyo și Seok-ryu.
Suntem meschine și imature.
Mi-e sete.
- Vrei niște suc? - Nu.
Dacă trebuie să fac pipi?
Poți face în aia.
Îmi dai și mie?
Te-ai gândit vreodată la asta?
Seok-ryu și Seung-hyo
să fie împreună?
Nu, nu mi-am imaginat niciodată.
Am fost atât de tulburată!
Pentru ce?
A fost ceva neașteptat.
Și? Ce vrei să faci?
Ce putem face?
Din ce am auzit,
se pare că abia au început relația.
- Asta a spus Seung-hyo? - Nu.
Nu, nu e asta.
Vreau să spun că mai bine așteptăm și să le respectăm alegerea.
Să așteptăm?
Se pare că vrei să se despartă.
Vreau să spun
că nu trebuie să luăm decizii pripite.
- Și Seok-ryu a trecut prin multe. - Cum ar fi?
Anularea logodnei? Sau…
Cancerul?
Hei!
Se pare că încerci să-i găsești o vină lui Seok-ryu.
Las-o baltă! Și eu mă opun.
Nu vreau deloc să fie ginerele meu.
Hei, Mi-suk!
Drept cine mă iei?
Și fiul meu ce are?
El n-are nimic. Tu ești problema!
Tu, soacră?
N-o las pe fiica mea să intre în așa familie.
Hei! Ai terminat?
Nu, mai am multe de spus!
Dacă nu-ți schimbi personalitatea, în zilele noastre,
Seung-hyo o să rămână burlac.
Hei!
IMOBILIARE HYEREUNG
Cred că au terminat până acum, nu?
Hai să deschidem!
Jur, dacă mai vorbesc cu tine,
o să-mi schimb numele.
Ga Mi-suk în loc de Na Mi-suk.
Bine, hai, schimbă-ți-l!
Sigur. De ce nu Da Mi-suk?
Dacă mai vorbesc cu tine,
o să latru. Ham, ham!
Câine mă fac!
Planul n-a reușit.
Să mergem!
Nesuferitele astea!
Vai!
BUCĂTĂREASA BAE
ROȘII LA TIGAIE ȘI JELEU DE GHINDE
Are mai multe vizualizări.
Sunt bolnavă. Căutând mâncare sănătoasă, ți-am găsit videoclipul.
Arată foarte bine.
Dar nu am energie să gătesc, așa că nu reușesc.
Mi-ar plăcea să gust mâncarea ta.
Seung-hyo, hai afară!
Profesorul Kim Chi-hun ne-a recomandat?
Da, a zis că sunteți cel mai bun arhitect
și v-a lăudat mult, așa că am venit aici.
Vin din Gangnam, traficul a fost îngrozitor.
De ce v-ați construit biroul în afara Seulului?
Aici am crescut.
Am găsit o locație bună când căutam.
Păi…
Există zvonuri de reamenajare în Hyereung-dong.
Știți ceva?
Poftim?
E la modă să găsim lucruri noi în zone sărace.
Credeam că aveți informații.
Da, și noi am auzit, dar e doar un zvon.
Nu se întâmplă nimic.
Nu de asta am venit aici.
Atunci, e dezamăgitor.
Speram
că vreți să faceți bani.
Dar sunt surprins că ați venit aici doar pentru că vă place locul.
Plănuiesc să construiesc o clădire.
Am nevoie de cineva care să-mi ofere valoarea pe care o investesc.
Dacă nu sunteți la curent cu realitatea, va fi o problemă.
Pe drum încoace, zona comercială părea minusculă.
Și era și un cartier sărac acolo.
Zona aceea arăta jalnic.
Cred că ar fi mai bine să căutați o altă firmă de arhitectură.
- Hei! - Chiar așa?
Aveți dreptate.
Nu cred că avem ceea ce căutați.
Se pare că sunteți așa fiindcă am fost ceva mai direct.
Totuși,
veți refuza o recomandare?
- Da, dle. - Da, dle.
Dacă refuzăm un proiect
nu ne va afecta foarte mult.
- Nu-i așa? - Poftim?
Dorim să lucrăm cu clienți cu aceleași obiective
și îi evităm pe ceilalți.
Cum a fost?
- Myeong-u, chiar e bine? - Ce anume?
E o clădire, până la urmă. Nu e păcat s-o refuzăm?
Tu ești cel care a spus primul că n-o faci.
N-aș spune asta.
Dar cum ai putut să închei așa?
Eu am fost așa mereu, dar tu…
Eu ce?
Stai așa, am talentul de a găsi moduri de a face bani?
Sunt eu un monstru născut din capitalism, obsedat de cifre?
Da.
Dar ești un pragmatic rațional.
Ce mă fac?
Devin din ce în ce mai romantic în ultimul timp.
Ce tot spui?
După proiectul pentru pensionari
și casa renovată, m-am tot gândit.
Cum să spun?
Să lucrez la ceva spectaculos și extravagant
nu mi-a oferit la fel de multă satisfacție.
Așa e.
- Nici mie. - Da.
Uneori cred că de aceea am ales arhitectura.
Pușlama!
De asta ai vrut să construiești biroul aici?
Ai vrut să mă schimbi, nu?
Am văzut imaginea de ansamblu.
Dar trebuie să le înscriu pe gemene la o școală în engleză.
Și vreau un apartament în Gangnam.
- Seok-ryu le poate învăța engleză. - Da?
- Și îți fac eu o casă. - Ce?
Serios? Bine, ai promis! Un contract verbal e tot un contract.
Scrie-l pe hârtie!
- O să-l semnez. - Hei! Mi-ai amintit.
Am fost la biroul districtual să predau niște documente. Uite!
Aveau asta.
„Arhitectul cartierului.” Ce e asta?
Programul biroului districtual.
Oferă consultări gratuite locuitorilor.
Îmbunătățesc condiția spațiilor neglijate.
Așa cum ai renovat tu casa aceea?
Da.
Multe magazine se închid, vechile alei sunt abandonate.
Păstrează și cultura cartierului.
Uau!
O să devii protectorul cartierului Hyereung-dong.
Dacă mă aleg pe mine.
Normal că o să te aleagă. Ce vrei să spui?
Am auzit că va începe în curând construcția piscinei.
Foarte tare, Choisseung!
Ești arhitectul care se ocupă de Hyereung-dong.
Toți îmi spun arhitect,
dar sunt, de fapt, arhitect autorizat.
Diferența dintre cele două e…
Ar trebui să muncesc și eu mai mult.
Poftim?
Când te văd așa întreprinzător,
vreau și eu să fac la fel.
Acum nu pot decât să fac videoclipuri,
dar vreau ca într-o zi să servesc și altora mâncarea mea.
Vreau să gătesc oale de fericire.
Nu știam că o să fie așa de ciudat să stăm așa.
Voiai să vorbim despre Seok-ryu și Seung-hyo?
E vorba de soțiile noastre.
Corect.
E un război în toată regula.
Nu m-ar surprinde să văd bombe nucleare.
Ca parte neutră, n-ar trebui să încercăm să le potolim?
Ai dreptate.
Atunci…
Da, în situații ca astea,
în loc să fim serioși și treji,
ne trebuie o atmosferă mai relaxată și pașnică.
Indiferent de oră sau de loc,
mereu ne trebuie asta pentru genul ăsta de conversații.
Se zice că spui adevărul la băutură.
Exact!
Țac-pac!
Deci azi bem soju, nu kaoliang.
Nu putem bea mereu băuturi scumpe! Haide! Închid restaurantul!
Noi închidem, și tu ceri…
Sau adu și tu ceva bun de băut!
- Hei, ați auzit? - Ce?
Se închide restaurantul Rădăcina.
Nu le-a mers niciodată. Rar aveau clienți.
Știu.
Nici muștele nu se atingeau de mâncarea lor.
Vai!
Nu doar că fiica ei e șomeră, acum și soțul a închis afacerea.
- Doamne! - Doamne!
- Nu pot să cred ce noroc are! - Știu.
- Vai! - Ce-are norocul meu?
Mi-suk!
Am îngropat kimchi alaltăieri.
Azi vă îngrop pe voi!
Bârfiți-mă pe mine!
Dar nu și pe fiica și pe soțul meu!
Vă luați de familia mea? O să plătiți!
- Aoleu! - Stai!
De ce nu te miști? La naiba!
- Ce-o să faci? - Vai de mine!
Hei!
Ce credeți că faceți?
- Mi-suk, ești bine? - Hei!
- Ați înnebunit? - Vai de mine!
- Hei! - De ce te bagi?
- Hei! - Doamne!
- Ce… Cum îndrăzniți? - Hei! Sunt bine.
Vă omor!
Dă-mi drumul!
- Ce-ai pățit? - Oprește-te!
- Ce? - Tu!
- Dă-mi drumul! - Pleacă!
Ai înnebunit?
Doamne, nu e bună decât la învățat!
Așa da!
- Hei! - Ce-i asta?
- Dă-mi drumul! - Hei!
Hei!
POLIȚIA DIN HYEREUNG
Ele sunt cele…
- Hye-suk! - Mi-suk!
Mi-suk, cine a făcut asta?
- Ce se-ntâmplă? - De ce ați venit împreună?
Duhnesc a alcool.
Stai, iar ați stat împreună?
Nu, deloc.
- În niciun caz! Tu unde erai? - Mamă!
- Dnă Hye-suk! - Hei!
- Sunteți bine? - Ia uite-i, tot în perechi vin!
Erați împreună?
- Da? - Să vă fie rușine!
Voi două nu sunteți în măsură să vorbiți.
Nu e vorba de ele, nu?
Bună ziua! Ce faceți aici?
- Stai… - Ăla e sânge?
Sunteți bine? Doamne!
De ce ați făcut înțelegere? Ele au greșit primele.
Consideră că am plătit tratamentele lor!
Ele erau cele bătute măr.
Așa e. O să-și revină în două săptămâni.
Dragule, caută un avocat! Le dăm în judecată pentru calomnie.
Totuși, a fost revigorantă puțină acțiune după atâta timp.
Mai ții minte?
Când bătăușa ăla mă scutura pe aleea aceea?
- Ai venit tu. - Da!
- Și m-ai salvat. - Așa e!
Am luat rucsacul și caserola de prânz
și am atacat-o cu ele.
Asta am făcut și eu azi.
- M-ai copiat. - Mi-am amintit.
Ai lovit-o pe femeia aia cu ceapa verde.
- I s-a umflat ochiul. - Mult!
- A zis că ne omoară. - Mamă, dnă Mi-suk!
V-ați împăcat acum?
Poftim?
S-au împăcat.
- Am ceva pe față? - Da.
Ce-i asta?
Ce-i cu coșul ăla?
Nu te-am mai văzut ducând așa ceva.
Am mult timp acum.
Ar trebui să încerc să gătesc mai mult acasă.
Se pare că o să irosești ingredientele.
Atunci, învață-mă!
Am cumpărat ferigă,
dar nu știu să o gătesc.
Sunt multe cărți de bucate bune. De ce de la mine?
Mâncarea ta e cea mai bună.
Nu poți să înveți dragostea pentru gătit.
O să gătesc mâine, așa că ia-le!
Jur…
Nu credeam că o să le mai mănânc după ce ne-am certat.
Vai!
Ce ușurare!
După ce ne-am certat, tu te-ai gândit doar la ferigă?
Desigur. Mâncarea asta e importantă pentru mine.
Mereu îmi făceai mâncarea asta de fiecare dată când veneam în Coreea
și când plecam la muncă.
Mereu îmi puneai la pachet, cu gheață.
Doamne, când am făcut asta?
Când deschideam o caserolă,
era plină cu prietenia ta.
Cum să uit asta?
De ce…
mă faci să mă simt așa de neînsemnată?
Bine, sunt sinceră. Mă simțeam inferioară.
Tu vorbești engleză și franceză.
Comunicai cu localnicii și îți câștigai traiul afară.
Dar eu eram plătită să am grijă de Seung-hyo.
Ar fi fost frumos să am grijă de fiul tău fără să iau bani.
Ești nebună?
De ce să nu iei bani? E o muncă importantă.
Seung-hyo a crescut bine datorită ție.
Să crești un om
e o performanță incredibilă.
Nu e pentru oricine.
La fel și pentru mine.
Când mâncam prânzul singură după ce am început școala,
ai venit la mine și ai spus:
„Am auzit că te cheamă Hye-suk.
Ne mai trebuie o membră în Surorile Suk. Vrei să vii?”
De aia n-o să-ți vorbesc formal când vom fi cuscre.
- Hye-suk. - Da, spune-mi pe nume!
Și eu o să-ți spun pe nume.
Asta o să fac.
Deși se căsătoresc copiii noștri, prietenia noastră e pe primul loc.
Le dai binecuvântarea ta?
Of!
N-am fost niciodată împotrivă.
Vezi să nu! Păreai foarte nemulțumită.
Fii sinceră! Te deranjează că Seok-ryu a fost bolnavă.
Normal că da!
Seok-ryu a fost bolnavă, cum să nu fiu îngrijorată?
E copilul tău scump.
Bujorul tău de fată.
Fiica celei mai bune prietene.
Știi că o ador.
Cum să nu-mi pese de ea?
Doamne!
Nu știam că așa simți.
Îmi era teamă că refuzul tău o s-o distrugă.
A fost bolnavă și singură într-o țară străină, trebuia s-o protejez.
Mi-suk.
O s-o protejez împreună cu tine.
Așa cum l-ai crescut pe Seung-hyo,
o s-o îngrijesc și eu pe Seok-ryu.
Mulțumesc.
Sunt foarte recunoscătoare.
Eu sunt și mai recunoscătoare.
- Ba eu! - Copilă!
Scuze că te-am lovit atunci.
M-a durut.
Fraiero!
- Doamne! - Ce fac acolo?
Hei, știm că sunteți acolo!
Haideți afară!
Serios!
- De când stați acolo? - Doamne, Seok-ryu!
De când erai mică ești inteligentă și de încredere.
Poate că așa a fost să fie.
Ai grijă de Seung-hyo, te rog!
Bine.
- Seung-hyo. - Vai!
Știi că ești ca fiul meu, nu?
Desigur.
Dacă Seok-ryu te lovește și te bate la cap,
să-mi spui.
- O s-o pedepsesc. - Și tu să-l pârăști!
- Bine. - Da? Să-mi spui tot.
Cică atunci când bărbații îmbătrânesc, crește estrogenul
și plâng mai mult.
Așa e, Gyeong-jong?
Mai exact, testosteronul scade.
Raportul de estrogen crește proporțional.
Nu pot să mă uit la ei. Ai pastile?
Nu-i suport! Ce-au pățit?
Ce s-a întâmplat?
Stau mereu împreună și beau în ultimul timp.
- Da, sunt ciudați. - Ia loc!
Dragă, revino-ți! Nu mai plânge!
Săracul tata!
Hei! Unde sunt copiii?
Cred că încă dorm.
Am înțeles.
- Am plecat. - Bine.
Cum e să mergi la muncă pentru ultima oară?
La fel.
Închide și vino devreme acasă azi.
Să bem niște soju.
Bine.
Pa!
AMBULANȚĂ
Bravo!
Dră Jung, te caută directorul.
- Pe mine? - Da.
Felicitări!
Pentru ce?
Vai!
Cum te adaptezi într-un loc așa de îndepărtat dacă nu te prinzi?
- Poftim? - Dră Jung!
Ați fost aleasă funcționar de securitate pentru stația de la Polul Sud.
- Uau! - Uau!
Eu? Serios?
Am primit scrisoarea.
Ești prima femeie selectată.
Uau!
În două săptămâni începe antrenamentul.
- Formarea și îndrumarea. - Da, dle!
Vei pleca la începutul lunii viitoare.
Ce? Așa de repede?
Da, pregătește-te!
Haideți s-o aplaudăm!
Mulțumesc.
Doamne, și ultima zi e nasoală!
Vai!
- E deschis? - Desigur.
Așează-te unde dorești!
Bine, poftim!
N-am comandat peștele.
Poftim?
E din partea casei.
Poftă mare!
Și înainte îmi dădeați pește gratis.
Poftim?
Am locuit aici în cartier acum zece ani.
Da?
Am venit să mănânc aici când am picat examenul.
Mi-ați dat turte de pește și mi-ați zis să mă înveselesc.
Da? Asta am făcut?
Am venit la o prietenă și am trecut pe aici.
Dv. și tartele de pește ați rămas la fel.
- Mai ia una! - Nu, mulțumesc.
- Vrei niște sundae? - Nu trebuie.
Dar insist, vreau să-ți ofer.
Să fiu sincer, azi e ultima mea zi aici.
SE ÎNCHIDE DUPĂ 13 SEPTEMBRIE
Am înțeles.
Mi-ar fi părut rău dacă n-aș fi venit.
Mulțumesc pentru mâncare.
- Dragul meu! - Tată, am venit!
De ce ați venit?
De ce crezi? Să mâncăm tteokbokki.
Nu cred că suntem singurii clienți.
Ce? Ați venit toți? Vrem chestii prăjite.
Ce ziceai că e bun aici?
Ardeii prăjiți. Mai ai, nu?
Doamne, ce se întâmplă? Vai de mine!
- Bună! - Restaurantul e prea mic.
- Unde o să stați? - Am venit și noi!
- Vai! - Luați loc!
Yeon-du, n-ai mai mâncat tteokbokki, nu?
Așa e!
Yeon-du, ai noroc!
Mănânci prima dată tteokbokki la restaurantul Rădăcina!
Dacă lipiți mesele, să le puneți la loc!
- Bine, gata! - Bine!
Încetează, mamă!
Mă ocup eu. De aia am mușchii ăștia.
Așa!
Seamănă cu mine.
Ce se întâmplă?
Am ajuns ultimii?
- Am venit de la job. - Bună!
Tu cine ești?
Încântat! Sunt Kang Dang-ho de la cotidianul Chungwoo.
Ce caută un reporter aici?
Păi…
E iubitul meu.
- Scârbos! - Vai!
Cine știa că e atât de simpatică?
E adorabilă!
- Mulțumim că ai venit. - Pentru nimic.
Pregătesc un articol special despre pensie.
Pot să vă iau interviu?
Mie?
Doamne!
E prima dată.
- Noroc! - Noroc!
În primul rând…
cum vă simțiți în pragul pensionării?
Păi…
Nu prea știu.
Tai legumele și fac supă.
Apoi înmoi turtele de orez. Am făcut asta în fiecare dimineață.
După ce mă opresc și o să mă simt confortabil,
poate că atunci o să-mi dau seama.
Sunt sigur.
Acum, că vă pensionați, ce regretați cel mai mult?
Și ce așteptați cel mai mult?
Ce regret?
Să fiu sincer, ce regret eu…
Nu cred că regret nimic.
Sincer… Doamne!
Foarte multe lucruri n-au mers cum am vrut.
Dar asta e viața, știi?
Da.
Mai degrabă
am mai multe amintiri fericite aici.
Doamne!
„E gustos.”
Îmi place să aud asta.
Și ce aștept cel mai mult…
Să stau cu familia.
Toată viața am fost ocupat și am folosit asta drept scuză.
În sfârșit,
simt
că pot să mă întorc
la familia mea acum.
Ce vreți să vă spuneți după toată munca depusă?
Păi…
„Bravo!”
„Ai muncit din greu,
Bae Geun-sik!”
RESTAURANTUL RĂDĂCINA
Vai de mine!
Hei!
Ce mai faceți aici?
Credeai că te lăsăm singur?
Am zis că te ajutăm să faci curat.
Am avut nevoie de puțin timp singur.
Da, mamă.
Respectă-i nevoia de singurătate!
Tată, ți-ai luat adio de la restaurantul tău iubit?
Da, a fost un adio pasional.
Super! Să mergem acasă acum!
Hai!
Am plecat!
Chiar ești șomer acum.
- Da. - Ce faci mâine?
Mâine?
Fiule, hai să jucăm biliard!
Învăț, am examen mâine.
Pușlama! O zi nu contează.
Hei!
Serios? Vrea să învețe. Nu-l opri!
Dong-jing n-a mai învățat de mult.
Uite! O vezi pe mama ta, Seok-ryu?
Deja face pe superioara acum, că sunt șomer.
Gata. Lasă-i pe ei! Să jucăm badminton mâine!
- Badminton? Nu vreau să joc cu tine. - Da.
O să joci până câștigi!
- Exact! - Ba nu.
Tată, nu! Odată am jucat jocuri de societate cu ea șapte ore.
Pentru că tot cumpărai cel mai bun loc!
Sunt obosită, e târziu.
Stai! Nu fi nepoliticos cu sora ta!
- Exact, golanule! - Ce-am făcut?
- Ce? - Golan!
- Ce? - Nebunule!
- Nu vorbi așa cu fratele tău! - Da.
- Nu-i spune „golan”! - Da.
- E și copilul meu. - Da, dar…
Bine. Hei, fraiere!
Seok-ryu!
Choisseung!
Ce faci aici singură? E periculos.
Te așteptam.
Credeam că azi stai cu familia și n-am sunat.
Ce face tatăl tău? E bine?
Bea niște soju cu mama pe acoperiș.
Drăguț.
Să ai pe cineva alături într-o zi ca asta…
Am ceva pentru tine.
Ce? Ce e?
E sanjeok.
Am încercat să îți dau și înainte.
Nu-mi vine să cred că n-am mâncat atunci!
Mi-am stricat norocul.
- Pot să gust unul? - Da.
Uau!
E foarte bun.
Desigur.
Am pregătit cele trei cepe, campanula, morcovi și vita, pe rând.
Le-am pus pe frigare și le-am uns cu ou.
Am muncit mult.
Se vede.
Și mirosea mult a ulei.
Credeam că eram una cu uleiul.
Ai muncit mult.
Da.
Totuși,
în ciuda acestui fapt,
o să ți le fac mereu.
Dacă nu te saturi de ele,
o să-ți fac sanjeok mereu.
Ce norocos sunt!
Asta e cererea mea.
Am fost cerută de două ori și e cam mult.
Am vrut să echilibrez situația.
Asta înseamnă
că pot să mănânc curcubeie mereu?
Da, toate culorile.
Orice culoare vrei și cât vrei.
E cea mai dulce cerere din lume.
Deci accepți?
Da. Bucuros.
Mulțumesc.
Pentru ce?
Pentru tot.
Pentru atunci și pentru acum.
Pentru tot.
BRAVO, VIAȚA MEA
FII DRAGOSTEA MEA
DRAGOSTEA DE ALĂTURI
- Ochii mei! - Nu e ciudat.
Avem aprobarea oficială de la ambele familii acum.
N-avem timp de pierdut dacă vrem să recuperăm 30 de ani.
Hai să ieșim undeva! Nu-ți face griji!
O să fii în siguranță lângă mine!
De ce n-o să fie aici?
A fost repartizată la Polul Sud.
Seung-hyo!
Fii înțelegător, Myeong-u! Vreau și eu să mă însor.
Voi o să fiți cuscre?
Să facem nunta primăvara viitoare!
De ce? Să batem fierul cât e cald. S-o facem până la sfârșitul anului.
Subtitrarea: Ligia Constantinescu