КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Ого, ти подивися.
Люба, в нашому районі встановили рухому доріжку?
У мене ноги рухаються самі по собі.
От дурень! Стій прямо.
-Прямо! -Боже.
Чому ти такий важкий? Господи.
Скільки токпоккі ти зжер?
Я їв смажену у фритюрі їжу.
У мене високий рівень холестерину.
-Але як було відмовитися від смачної їжі? -На рослинній основі.
Якого біса тобі треба було йти сюди?
Перепрошую. Увесь Хьорин-тон належить тобі?
Якби ж то, але це мені не по кишені.
У тебе завжди тільки й розмов, що про гроші.
Тітонько Хьосок.
Мамо…
Синхьо. Сокрю.
Що ви вдвох тут робите?
Що тут відбувається?
Я помилялася, так?
Ви ж, зарази, завжди сваритеся!
А тепер притискаєтеся одне до одного!
Як це розуміти?
Сталося так, що…
-Ми зустрічаємося. -Що?
Ви… зустрічаєтеся.
Ти говориш про якусь стару пісню 80-х?
Зачекай, стій.
-У нас… -Що?
У нас серйозні стосунки.
Так, вибачте, що не сказали вам раніше.
Ми довго думали, перш ніж зробити це.
І мали бути обережними.
Ми знаємо, що ви дуже шоковані.
І ще знаємо, що ви хвилюватиметеся. Але…
Наші почуття не є неглибокими чи поверхневими.
То ти кажеш мені, що вони зараз не тиснуть одне одному руки?
Ох.
Так…
Ходімо додому.
Гаразд, тітонько Місок. Я піду з вами і все поясню.
Ні, Синхьо. Ти йди додому.
-Сокрю, пішли. -Тільки я?
Ні. Не можна.
Не можна тільки її. Я теж піду.
Ти нічого не хочеш мені сказати?
Так, але спочатку я піду до Сокрю…
Але я хочу почути це зараз!
Вибач. Але спочатку…
Ти, бовдуре клятий!
Ти, мабуть, дуже поганої думки про мене, так?
Досить цих дурниць і негайно йди сюди!
Бо як ні, я тебе вб'ю!
Що вона сказала?
Тобі краще не знати.
Коли ти говориш французькою, це завжди так красиво звучить.
Так, добре.
-Знову вона хизується. -Зачекай.
Краще вже так, ніж прикидатися, що я твоя подруга на все життя.
У тебе б узагалі не було друзів, якби я не прикидалася.
Ти була такою холодною, що тебе провали Сніговою королевою.
Це особистий напад!
Мамо, чому ти така з тітонькою Хьосок?
Ви посварилися?
Так. Дуже сильно.
Сокрю, ходімо зі мною.
Бувай, Гьончоне.
-Ні, не можна. -Синхьо!
Та що це з тобою?
Агов!
Чхвесине! Є таке іспанське прислів'я. «Завдяки сонцю є пустеля».
«Дощ і вітер роблять землю родючою».
Ми проходимо через ці труднощі, щоб стати сильнішими.
-Ні, не можна! -Ти ж розумієш, так?
Я не можу відпустити тебе саму.
-Боже. -Ми повинні бути разом, хай там що.
Не хвилюйся.
-Я тебе ніколи не відпущу. -Ні. Гаразд.
-Не бійся. -Ні.
-Відлупцювати б тебе, як слід. -Чхвесине! Ти ж мені довіряєш?
-Не хвилюйся! -Мамо!
Схоже, мама засмучена. Давай поки що підемо додому. Добре?
Тату, чекай.
Ні! Не бийте її, тітко Місок!
Як ви можете її бити?
Стули пельку!
РОЗУМІННЯ КІНЕМАТИКИ
-Мамо. -Тихо!
Ні, чекай. Просто вислухай…
Сокрю, що ти зробила цього разу?
Потрапляти в халепу — це моя фішка.
Крадеш мої фокуси.
Просто відвали.
-Пояснюй. -Починай.
Що між вами з Синхьо відбувається?
Ми вже сказали раніше.
Ми зустрічаємося, серйозно.
Тебе це смішить?
-Смішно тобі? -Припини брехати.
Ти його обпоїла? Нащо йому з тобою зустрічатися?
Я ж сказала тобі відвалити.
Ви з ним зустрічаєтеся. І це все?
Він хотів спочатку запитати дозволу,
але я його зупинила.
Ви з тіткою Хьосок подруги.
І тоді я не була впевнена.
Але зараз я можу сказати точно.
Мені дуже подобається Синхьо.
Що? Ти серйозно?
Це не просто зв'язок, що нічого не означає.
Тобто ви збираєтеся одружитися?
-Ні. -Що?
Хай там що, це не може бути Синхьо.
Чому це?
Тобі подобається Синхьо.
Не можна. Я ніколи цього не дозволю.
-Я ясно висловилася. -Мамо.
Мамо.
Мама посварилася з тіткою Хьосок.
Люба, пий багато води. Тобі це треба, коли ти сердишся.
Це газлайтинг.
Що?
Я впевнений, що ти промила йому мізки.
Як ні, то з якого б це дива він…
Та годі. Раніше ти постійно його била.
І тягала його за собою, як ляльку з дрантя.
Казала я тобі відвалити чи ні?
-Так чи ні? -Я відвалю! Вибач!
Чорт, моє волосся!
-Ця її клята гаряча вдача! -Що ти сказав?
Ти ж казав нам, що хочеш їсти з нами,
мені було цікаво, куди ти ходив щовечора.
Певно, на побачення бігав.
Ми досі снідаємо разом.
Так, я брав активну участь.
Коли і як ви з Сокрю почали зустрічатися?
Хто був ініціатором?
Певно, Сокрю перша сказала, що ти їй подобаєшся.
Ти ідеальний у всьому, та ще й під боком у неї.
То як вона могла не мати почуттів до нього? Ніяк.
Це вона спочатку мені сподобалася.
-Що? -Вона мені ще змалку подобалася.
Мої почуття тільки зміцніли після нової зустрічі.
Чесно кажучи, Сокрю казала мені ні й кілька разів відмовляла мені.
Але я наполягав.
Зачекай. Секунду.
Вона тобі відмовила?
Ну… Спершу, але зараз…
Вона смішна!
Я ж її обожнювала, але вона здуріла?
Чому? Що не так з моїм сином?
-Я знаю! -Чому?
Він що їй, булька з носа?
-Чому вона відмовила? -Смішно.
Я кажу це не тому, що ти мій син, але ти на таке не заслуговуєш.
Саме так!
Ну… Я мав на увазі…
Так було лише спочатку, але тепер ми зустрічаємося.
Вона навіть прийняла мою пропозицію руки й серця.
Ти їй ще й освідчився?
Це була особлива подія?
-Що? -Поглянь на нього. Він це зробив.
Він таки це зробив!
Ти поклав у машину квіти з повітряними кульками
й орендував цілий ресторан?
Мамо, ти начепила на мене жучка, чи що?
-Заради бога. -Що таке?
Сідай.
Сядь.
Ростити сина немає сенсу.
Недарма є така приказка.
Агов!
Пам'ятаєш намисто мені на день народження?
У мене вже було таке саме.
Я не знав. Треба було мені тоді сказати.
-Як би я так дріб'язково сказала тобі? -Зараз же кажеш.
Хочеш, куплю тобі намисто? Ходімо завтра по крамницях.
Забудь! Нічого мені не треба!
Тату, я…
Навіть не думай переконувати мене!
Я на маминому боці!
-Тату, якби ти з нею поговорив… -Ох.
У мене зв'язані руки. Давай кожен за себе.
Люба, хочеш масаж ніг?
Люба, можна тебе запитати?
-Ні. -Добре.
Це про Сокрю та Синхьо.
Не можна зустрічатися?
Це ж не особиста образа через твою сварку з Хьосок, так?
Я сказала, не питай, то чому ти допитуєшся?
Я знаю, що кров — не вода,
але хто може бути кращим зятем, ніж він?
Він гарний, у нього чудова робота, хороший характер.
-Ми його змалку знаємо. -Саме тому й не можна.
-Ми надто довго його знаємо. -Що?
Хьосок теж усе знає.
Сокрю скасувала заручини й хворіла. Вона все це знає.
Я не хочу, щоб це використали проти моєї дитини.
Не хочу, щоб вона була в невигідному становищі, і…
я не хочу, щоб вона страждала!
Якщо вони скривдять Сокрю…
Хай хто це буде, я змушу заплатити.
Подруга чи не подруга.
Про що ти думаєш?
Просто…
У минулому,
коли ми були зайняті…
Цікаво, що відчував Синхьо.
Усяке таке.
Ми були з ним жахливими.
Якби я могла повернути час назад,
то повернулася б у той день,
коли Синхьо було сім років,
і він стояв за дверима сам,
і обняла б його.
Але тоді…
оскільки поруч із Синхьо була Сокрю,
нам так пощастило.
Любий.
Який відсоток виживання при раку шлунка?
Не зважай.
Вдай, що ти цього не чув.
Давай спати.
ЧХВЕСИН
Абонент, якого ви набрали, недоступний.
Ой!
-Я тут, цей… -Господи!
Допоможи мені.
-Іди сюди. -Мало не вбився.
Що ти робиш?
Навіщо ти поліз у вікно? Ти ж міг випасти!
Але…
Я так за тобою скучив. Що ще було робити?
Тому я зробив, як ти.
У тебе зап'ястя ще не геть зажило.
Дай подивлюся.
Якщо робити так, заживе швидше.
Твої батьки дуже засмучені, так?
Ні.
Просто трохи збентежені.
-А твої батьки? -Що?
Трохи здивовані. Вони просто…
Вони теж збентежені.
-Брехло. -Ти теж збрехав, котику.
Але це смішно, якщо подумати.
Що ми зробили такого поганого?
Чому нам треба так боятися?
Що ти щойно сказала?
«Котику»?
Ну, так.
А де ж та людина, яка хотіла зберегти все в таємниці?
Ну, нас уже викрили. Мені байдуже!
Якщо моя мама проти, ти зі мною не зустрічатимешся, котику?
Та зараз, смієшся?
Не видно з того, як я сюди заліз?
У мене спрацьовує інстинкт непокори.
Носити пов'язку протесту з написом «Синхьо — мій»?
Не пов'язку.
Натомість…
надягнімо на тебе це.
Він прекрасний.
Тепер я знаю, чому люди носять обручки.
Він дає мені сильне відчуття єдності.
Тобі подобається?
Так, дуже.
Але мені цікаво. Чому ти купив браслет, а не обручку?
Бо…
Не приходь до мене на роботу й не пліткуй про мене.
Поскаржуся на тебе за оббріхування.
Який же ти невдячний козел.
Ти маєш мені дякувати, а не скаржитися на мене.
Ти навіть запам'ятав, що ми говорили жартома?
Я не навмисно.
Мабуть, моя пам'ять зберегла
всі твої вчинки й кожне твоє слово.
І я продовжу це робити.
Я уважно слухатиму
те, що ти кажеш.
І я не марнуватиму
наш час разом.
Я триматимуся за тебе
і все, чим ти є.
Я міцно триматимуся завжди.
То Сокрю,
ти…
вийдеш за мене заміж?
Дурна б я була, якби відмовилася від такої пропозиції.
СЕРІЯ 15 БРАВО, МОЄ ЖИТТЯ
ЗАКРИВАЄМОСЯ ПІСЛЯ 13 ВЕРЕСНЯ
Оці.
Моя мама дізналася, що ми з Синхьо зустрічаємося.
Що ж, ти добре зробила, що приховувала це так довго.
Мій тато й батьки Синхьо теж нас застукали.
Сім бід — один одвіт, не так і погано.
Чому ти не здивована?
Бо я отримала мамине благословення.
Серйозно? Як?
Для всього є свій метод.
То який же? Розкажи мені!
Ну…
Розділи на всіх миски чжаджанмьона й чампона.
І рису з чапчхе теж.
Про що це ти?
Роби це щиро.
Це єдина відповідь.
Ти зараз підливаєш масла у вогонь?
Ти не в пожежній службі працюєш?
Я сьогодні не на зміні.
Що ти робиш?
Це на тебе зовсім не схоже.
Ну…
Наношу на волосся олійку.
Боже, ну що ти за людина?
Твоя подруга зараз у жахливому стані,
а тобі й горя нема?
У мене сьогодні побачення.
Привіт, Данхо.
Привіт, Моим.
Довго чекав?
Ні, я був радий чекати на тебе.
Не сміши. Ходімо.
-Ти сьогодні гарна. -Що?
Привіт. Як справи?
Привіт, усе добре.
Я собі піду. Не заважатиму вам.
Я йду додому.
Хвилинку.
Вітаю, пане Чхве.
-Це часом не Чхве Синхьо? -Так.
Так, кажіть.
-Це Чхвесин? -Іди.
Зрозуміло.
Прямо зараз?
Так, я можу.
Прямо зараз я мала б бути на атракціоні на острові Вольмідо,
або їсти курку з пивом на березі річки Хан.
Але чому я тут?
Ти часто мріяла про побачення, правда?
Слухай, ти напоумиш свого хлопця чи як?
Вибач.
Ми вас чуємо, між іншим.
І що з того?
Вибач.
Наступного тижня ми переробляємо дім літньої жінки.
-Літньої жінки? -Так.
По сусідству є одна літня жінка, яку ми знаємо.
Вона живе сама.
Пан Чхве знайшов час у напруженому графіку, щоб допомогти.
Це така добра справа.
Добре, що не можна скаржитися.
Це серйозніше, ніж я думав.
Стіни фанерні, в них погана звукоізоляція й утеплення.
Базових зручностей нема.
На цьому місці могли б зробити кухню або ванну кімнату.
Якби у власників були такі гроші,
вони б зробили більше таких кімнат.
Більше житла на здачу означає більше оренди.
Нащо їм заходити так далеко?
Заради грошей.
Останнім часом ходять чутки про перебудову.
Моїй мамі на роботі часто дзвонять щодо цього.
Але я люблю Хьорин-тон зараз.
-Я теж. -Я теж.
Так, я теж.
До речі, чому ви, хлопці, досі один з одним на «ви»?
Коли перейдете на «ти»?
-Перепрошую? -Що?
Твоя правда.
Ми живемо в одному районі.
Ми друзі одного віку. Відкиньте формальності.
-Та ні. -Та нехай.
Нам так зручніше. Повірте нам.
Доречна дистанція — запорука дружби.
Зрозуміло.
Гаразд.
-Що це було? -Схоже, вони близькі.
А часом наче й ні.
Привіт! Чому останнім часом із тобою так важко зв'язатися?
Хьосок сюди не заходила, бачу?
Вона теж не виходить на зв'язок.
У груповому чаті так тихо.
Стоп, ви що, створили новий груповий чат без мене?
Я рада, що ти це сказала. Якщо вмієш, створи нову групу.
Хьосок не беремо. Будемо тільки ми — ти, я й Інсок.
Що?
-Ви знову посварилися? -Я вирішила більше ніколи її не бачити.
Так серйозно?
Відтепер Хьосок у моєму житті не існує.
Але ви дружите вже 40 років.
У вас можуть бути розбіжності, але якщо ти порвеш із нею стосунки,
було б сумно бачити, що всі ці роки змарновані.
У мене ще багато років попереду. Можу завести нових друзів.
Тут як із взуттям: старі друзі завжди зручніші за нові.
У тебе попереду довгий шлях,
тож не натри собі ноги новим взуттям.
Ти завжди так гарно говорила?
Це тому, що в мене зараз багато клопоту.
Я майже досягла нірвани, відпустивши все.
Що? У тебе теж щось відбувається?
Моим зустрічається з паном Каном.
Паном Каном?
Вашим сусідом?
-З татом Йонду? -Так.
І що ти зробила?
Не благословила ж їх, так?
Вони подобаються одне одному, що я вдію?
Переламаю їй ноги й триматиму вдома?
Поголю їй голову й відправлю в храм?
Сокрю й Синхьо теж зустрічаються.
Гаряче! Тобто холодне!
Що?
Привіт, Хьосок.
Вибач, Чжесок. Я зайду пізніше.
-Я йду, Чжесок. -Сказала ж, я йду!
Чжесок, скажеш їй, що я йду,
бо час іти, а не через неї?
Вона, мабуть, вважає себе пупом землі.
-От же зараза. -Чому ви поводитеся, як діти?
Це вона завжди починає.
Місок! Боже.
Куди ти йдеш?
Овва! Вона вже йде. Але я хотіла її дещо запитати.
Хьосок! Давно не бачилися!
-Як ти? -Добре.
Що ти хотіла спитати?
По дорозі сюди я дещо побачила на дверях закусочної.
Вивіску, що вони закриваються.
Що?
-Серйозно? -Так.
Що відбувається?
Йонду.
Власне, я маю дещо тобі сьогодні сказати.
Річ у тім, що…
Давай я.
Я хочу це зробити.
Йонду.
Я маю попросити твого дозволу на дещо.
На що?
Можеш дати мені…
шанс стати твоєю мамою?
Я знаю, що не можу бути твоєю справжньою мамою,
але я можу дати кілька обіцянок.
Я не змушуватиму тебе їсти шпинат і моркву.
Я обіцяю виграти батьківську естафету на спортивному святі у твоєму дитсадку.
А ще…
Коли ти хворітимеш,
і коли буде важко,
я обіцяю бути поруч із тобою.
Але якщо
ти раптом проти такої ідеї…
Я не проти.
Тобто… чесно кажучи, я була б дуже рада.
-Правда? -Так.
Я чекала цього дня.
Це секрет, але мені це навіть снилося.
Ти добре спала? Снилася дружба з інопланетянином?
Ні, снилося щось інше.
Що?
Це секрет. Розкажу пізніше.
Уві сні я побувала на Місяці,
а ви з татом там одружилися.
Ми були в скафандрах і літали навколо.
Що?
Моим,
ти моя найкраща подружка у всьому світі.
Тож, будь ласка, будь
хорошою подругою і для мого тата.
Звичайно.
Тату, ти плачеш?
Я не плачу.
Не виспався минулої ночі.
-Я просто позіхнув. -Що? Я так не думаю.
Ти явно плачеш, бо зворушений.
Ми довели твого тата до сліз!
Ні, я не плакав.
-А серветки є? -Серветки?
Цікаво, чи є в них серветки?
МАЙСТРИНЯ ДОМАШНЬОЇ КУХНІ ПЕ
Я зараз хворію і побачила ваше відео під час пошуку здорової їжі.
Виглядає так апетитно.
Але я не маю сил готувати, тому не зможу.
Було б добре скуштувати вашу їжу.
Про що ти так зосереджено думаєш?
Що? Ні про що.
Ти ж не можеш зі мною розмовляти.
Ми домовилися, що працюватимемо годину.
Не розмовляй зі мною.
Так, я теж сумлінно працюю.
-Я так більше не можу. Я пересяду. -Ні!
Тоді захочеш пересісти ще на два місця й опинитися ще ближче.
Тоді сядеш біля мене й візьмеш за руку.
Ні, не можна.
Ми ідеальна пара, яка поєднує успішну кар'єру й кохання.
Що ж мені робити?
Я вже закінчив роботу.
Настав час для чогось іншого.
Ні, ще ні!
У мене ще багато роботи!
Я ще не закінчила!
Я не закінчила!
Приходжу на роботу в суботу ввечері для багатства й шани.
І ось що я тут бачу.
РЯДИ ХАЛУП ДО І ПІСЛЯ
-Що це? -Подарунок.
Відкривай.
Любий, я зараз сплю?
Я заснула з розплющеними очима?
Нещастя, ти знову все зіпсував?
Що цього разу? Що ти накоїв?
-От негіднику, тобі кінець! -Що?
Що таке? Ти знову напартачив?
Ні.
Отримав зарплату і купив це для мами з татом.
Це маячня якась, гад такий!
Останнім, що я від тебе отримав,
була квітка з паперу, яку ти зробив у школі!
Зачекай, стій.
Я, мабуть, був покидьком.
Поглянь. Це добавка для здоров'я.
Твоя правда.
Я знаю, що це таке.
Ви з татом не молодшаєте.
Я купив цю добавку від цукру в крові.
Уже відкрили, кожен беріть по одній.
Ось твоя, тату.
Вона справді корисна?
Так. А це тобі, мамо.
Надто дорогоцінне, щоб випити.
Слухай.
Тоді хто я, якщо ти так кажеш? Я все випив…
Так, мамо. Це як хронічна хвороба.
Радій, коли діти щось тобі дарують.
-Так. -Добре?
І користуйся тією косметикою, що я дарувала.
Гаразд, я вип'ю.
Маю бути здоровою, щоб не турбувати вас.
Я думав, цей негідник хоче нам це все продати.
Тончіне, ти нарешті подорослішав.
Тобі до них зась.
Хоча ще рости й рости.
Ось ти й знову мені нагрубив.
Сокрю, Тончіне.
Мамо, ми не сварилися.
Наша розмова на секунду стала напруженою.
Справа не в цьому.
-Я маю вам щось сказати, діти. -А можна відразу дві?
-Любий? -Так?
Ясно.
Ну…
Я вирішив закрити закусочну.
-Що? -Чому?
А ви як думаєте, чому? У мене вже пенсійний вік.
Рух FIRE. Ви не чули?
-Що це? -Не знаєш?
Що воно таке?
Тату.
Якщо ти прийшла по дозвіл зустрічатися з Синхьо,
я тут безсилий. Говори про це з мамою.
Чесно кажучи, про це теж,
але пізніше, спочатку поговорімо про тебе.
Що? Що про мене говорити?
Я хвилююся за тебе.
Ти справді не проти закрити закусочну?
Звичайно, я не проти.
Ти ж знаєш, мені було важко.
Мене ще й мало не обібрали ті придурки.
Боже, сама думка про звільнення приносить мені таке полегшення.
Це як покласти до рота кубик льоду
і хрумтіти ним у спекотний день.
Тоді це полегшення.
Але якщо раптом відчуєш занепокоєння або тривогу,
обов'язково скажи мені.
Який новий девіз нашої сім'ї?
«Більше не тримати проблеми в собі».
Саме так.
Молодець, тату.
У такому випадку
ти проводитимеш зі мною більше часу, коли в мене не буде роботи?
Я трохи зайнята.
Що?
То ти забудеш про мене і бачитимешся тільки з Синхьо?
Ти, мала…
Навіть не мрій про моє схвалення.
Гаразд, тебе я переконала.
Що?
А от що робити з мамою?
Чекай, я буду проти цього до кінця.
Та нізащо! Ти надто чудова, щоб від тебе відмовитися.
Чесно кажучи, це правда. У мене гарні очі.
Ну… Я згоден.
Що це було?
У тебе гарні очі, але носик ще гарніший.
-Правда? -Дай подивлюся.
Глянь, який рівний. Прямий, як струна.
Та годі. Це перебільшення.
-Він унікальний. Мій ніс — як у тебе. -Так.
-Точно. -А очі мамині.
Очі? Що ти таке кажеш?
Якщо я відрощу волосся, виглядатиму точнісінько, як ти.
«АТЕЛЬЄ ІН»
Вітаю, пане Чхве.
Привіт.
-Я запізнився? -Звісно, ні.
Ми теж тут. Привіт!
Що? Чому ви вдвох так рано вже на місці події?
Я краще вмію бути на місці події, ніж ти.
Сьогодні я відповідатиму за вашу безпеку.
У такому разі я можу писати статті й клеїти шпалери.
І не шпалери для робочого столу. Справжні шпалери.
Я відповідаю за їжу.
Не можна працювати натще.
-Ого. -Ще працівники потрібні?
-Доброго ранку. -Привіт.
-Вітаю. -Мьону.
Маю на увазі, наміри у вас хороші,
але поки що Синхьо робитиме всю роботу сам.
То ти прийшов мені допомогти?
Ти забув? Це я познайомив тебе з цією групою волонтерів.
Їдьмо! Поспішаймо, якщо хочемо встигнути до заходу сонця!
-Так, пане. -Я сяду ззаду.
-Я сяду посередині. -Ого.
Гаразд.
Лишенько.
Мати божа, стіни вкриті цвіллю.
Доведеться все зчищати.
Боже милий.
Тут немає кухні.
Вона готує на цій переносній плитці?
Територія перед входом надто небезпечна. І сходи потріскані.
Тут замало місця.
Це взагалі можливо?
Мусимо спробувати.
-Вона не витримає. Занадто стара. -Правда?
Краще давай сюди.
-Сюди? -Так.
Ого.
Гарна робота.
Данхо…
Тримай так.
-Трішки. Добре, правда? -Так.
-Можемо ще трохи посунути. -Гаразд.
Тримай.
Хто хоче клеїти зі мною шпалери?
Ніхто?
Я!
Заповнюй прогалини. Так.
-Молодець. -Зробімо все можливе.
Добре, скажи?
Ну от.
Божечки.
Це справді мій дім?
Так, пані.
Пан Чхве відремонтував ваш дім.
Я подумав, це знадобиться у повсякденному житті.
Ми зробили вам міні-кухню.
Тепер ви зможете готувати тут.
Тут є вікно.
Це було перше, про що я подумав, коли побачив цей дім.
Я хотів зробити вам вікно.
Тепер, коли ви приходите додому після роботи,
спершу відчиняйте вікно.
Можете подивитися на небо і зробити глибокий вдих.
Щоразу, як я приходила додому після цілого дня збору макулатури,
тут була така задуха.
Я не могла насолоджуватися життям і кожен день просто чекала смерті.
Я була тут, наче в пастці.
Але тепер я можу по-справжньому жити.
Пані.
Якщо ви подивитеся на вулицю,
ми зробили сходи безпечнішими і встановили поручні.
Це пан Юн придумав.
Так, ну…
Вони були небезпечні, тому завжди ходіть обережно.
-Дякую вам. -Прошу.
-Щиро вам дякую. -Нема за що.
Привіт, Чжесок.
Я подзвонила спитати, що ти робиш.
А ти як думаєш? Ось прибрала після вечері.
Якщо ти нічим не зайнята, хочеш зайти до мене в офіс?
-Прямо зараз? -Так.
Сьогодні мені подарували пляшку вина.
Сказали, що воно дуже дороге.
Ну добре.
Оскільки в нас дороге вино, я нафарбувала губи винною помадою…
-Що ти тут робиш? -Мене Чжесок запросила.
Вона й тобі дзвонила?
-Що відбувається? -Що?
Що це коїться?
Що це було? Це був звук дверей, що замикаються?
Але ми ще всередині.
Агов, зарази! Слухайте сюди!
Чжесок, що ти робиш?
-Ми сестри Сок… -Агов! Тепер уже Лаванда!
Правильно.
Лаванда, раніше відома як «Сестри Сок».
Ми вчотирьох познайомилися у 17 років і відтоді 40 років
ми були нерозлучними подругами.
Але ви раптом захотіли розірвати зв'язки
і піти кожна своєю дорогою,
як нам сидіти склавши руки й це допустити?
Так! Друзі так не роблять!
Тому ми створили для вас можливість помиритися.
Я не хотіла, щоб ви напилися й побилися,
тому в холодильнику виноградний сік замість вина.
Ану відчини двері. Негайно!
Гей, ти здуріла?
Це позбавлення волі, між іншим!
Я відімкну за годину, а до того часу спілкуйтеся чемно.
Зачекайте! А туалет?
Якщо треба буде попісяти?
Не хвилюйся.
Поглянь туди.
Під столом стоїть горщик.
Боже, і справді стоїть. От зараза скажена!
-Слухай. -Приємно провести час!
-Ходімо! -Відчини двері! Агов!
За кого ви нас маєте? Як ми можемо пісяти в горщик?
-Чули? От же… -Та що ж це! Серйозно…
Повірити не можу.
Їй-богу.
-Господи. -Вмикайся!
Пробач за той день.
Здається, я говорила, не подумавши.
Ти, мабуть, сказала те, що думала.
Геть не стримуючись.
Хіба ти не бачиш, що я вибачаюся першою?
-А хто тебе просив? -Моє серце. Що?
Маю на увазі…
Як нам тепер дивитися в очі Синхьо й Сокрю?
Ми поводимося дріб'язково, як малі діти.
Я хочу пити.
-Хочеш соку? -Ні.
Бо ще пісяти захочеться.
То он же горщик.
А можна мені теж ковток?
Ти колись про це думала?
Що Сокрю й Синхьо
будуть разом?
Ні, навіть не уявляла.
Мене це дуже збентежило.
Що тебе так збентежило?
Я цього не чекала.
І що? Що ти хочеш робити?
А що ми можемо зробити?
Ми почули про це,
схоже, вони щойно почали зустрічатися.
-Це Синхьо так сказав? -Ні.
Справа не в цьому.
Хочу сказати, почекаймо й поважаймо те, що вони вирішили робити.
Чекати?
Схоже, ти хочеш, щоб вони розійшлися.
Я маю на увазі,
нам не треба робити поспішних висновків чи рішень.
-Сокрю теж багато пережила. -Що саме?
Її скасовані заручини? Чи…
Рак?
Слухай.
Здається, ти вишукуєш у цьому провину Сокрю.
Забудь про це. Я теж проти.
Я не маю бажання бачити його своїм зятем.
Слухай, Місок!
За кого ти мене маєш?
А ще що не так із моїм сином?
Усе з ним так. Проблема в тобі!
Мати тебе за свекруху?
Дурна б я була дати дочці вийти заміж у цю сім'ю.
Агов! Ти закінчила?
Ні, мені ще є що сказати!
Якщо ти в наш час не можеш виправити свій характер,
Синхьо точно помре холостяком.
Ти!
АГЕНЦІЯ НЕРУХОМОСТІ ХЬОРИНА
Уже мали б закінчити, так?
Відкриймо й подивімося.
Клянуся, якщо я коли-небудь знову з тобою заговорю,
то зміню ім'я.
Замість На Місок я буду Га Місок.
Гаразд, міняй. Уперед.
Звичайно. Чому б тоді вже не Да Місок?
Якщо я коли-небудь заговорю з тобою,
то загавкаю. Гав-гав!
Стану собакою.
Наш план провалився.
Ходімо.
Оті дурні зарази.
Ох!
«АТЕЛЬЄ ІН»
МАЙСТРИНЯ ДОМАШНЬОЇ КУХНІ ПЕ
СМАЖЕНІ ПОМІДОРИ ТА ЖЕЛЕ З ЖОЛУДІВ
У неї більше переглядів.
Я зараз хворію і побачила ваше відео під час пошуку здорової їжі.
Виглядає так апетитно.
Але я не маю сил готувати, тому не зможу.
Було б добре скуштувати вашу їжу.
Синхьо, виходь!
Нас рекомендував професор Кім Чіун?
Так, він сказав, що ви зараз найкращий архітектор,
і так хвалив вас, що я прийшов сюди.
Я їхав із Каннаму, трафік був просто жахливий.
Ви побудували свій офіс за межами Сеула з якоїсь причини?
Я тут виріс.
Коли я шукав ділянку, на ринку з'явилося гарне місце.
Ну…
Ходили чутки про перебудову в Хьорин-тоні.
Ви часом нічого не знаєте?
Перепрошую?
У наші дні модно знаходити круті штуки в занедбаних районах.
Я думав, може, ви чули якусь важливу інформацію.
Ну, ми теж про це чули, але це лише плітки.
Насправді нічого не відбувається.
Так, ми приїхали сюди не для цього.
Тоді це розчаровує.
Бо я сподівався,
що у вас є чуйка, як заробляти гроші.
Але дивно чути, що ви тут просто тому, що вам сподобалося це місце.
Я планую звести будівлю.
Потрібні ті, хто зможуть додати стільки ж цінності, скільки вкладаю я.
Але якщо ви настільки відірвані від реальності, це буде проблемою.
Я їхав сюди, а торгова зона виглядала крихітною.
А по той бік були ряди халуп.
Паршивий район.
Думаю, буде краще, якщо ви пошукаєте інше архітектурне бюро.
-Агов. -Он як?
Ви правду казали.
Не думаю, що у нас є все необхідне для того, що ви шукаєте.
Здається, ви так кажете, бо я був трохи прямолінійним.
Та все ж
ви відмовите людині, якій вас радили?
-Так, пане. -Так, пане.
Відмова від одного проєкту
не надто вплине на наш прибуток.
-Так? -Що?
Ми працюємо з клієнтами, цілі яких поділяємо,
а як ні — то ні.
Ну, як я?
-Мьону, це правда нічого? -Ти про що?
Це все ж таки будівля. Чи не буде шкода від неї відмовитися?
Ти ж першим сказав, що не зробиш цього.
Ну, я б так не сказав.
І все ж як ти міг так його відшити?
Хай я, я завжди був таким, але ти…
А що я?
Я той, хто вміє знаходити способи заробітку?
Я монстр, народжений капіталізмом, який завжди рахує на калькуляторі?
Так.
Але ти — раціональний прагматик.
Але що мені робити?
Я останнім часом все більш і більш стаю романтиком.
Ти про що?
Після проєкту для пенсіонерів
і відремонтованої халупи я почав багато думати.
Як би це сказати?
У роботі над чимось дорогим і екстравагантним
моя душа не співала.
Саме так.
-Моя теж. -Так.
Іноді я думаю, що саме тому я пішов у архітектуру.
От шмаркач.
Це тому ти хотів побудувати наш офіс тут?
Ти хотів поволі змінити мене, так?
Скажімо, я дивився на всю картину.
Але мені треба записати близнюків в англійську академію.
І я хочу купити квартиру в Каннамі.
-Англійської їх може навчити Сокрю. -Так?
-А дім тобі збудую я. -Що?
Справді? Гаразд, ти обіцяв. Усний договір — усе одно договір.
Іди й запиши це.
-Я підпишу. -О! Ти мені нагадав.
Я був в управлінні, здавав деякі документи. Поглянь.
У них було ось це.
«Архітектор нашого району». Що це?
Це програма в районному офісі.
Вони проводять безкоштовні консультації для мешканців.
І покращують житлові умови в занедбаних будівлях.
Як ви відремонтували ту халупу?
Угу.
Багато крамниць закривається, старі провулки занепадають.
Вони ще й зберігають культуру району.
Ого.
Ти станеш захисником Хьорин-тона.
Хай мене спершу відберуть.
Звичайно, тебе відберуть. Ти про що?
Я чула, скоро почнеться будівництво басейну й спортзалу.
Це дуже круто, Чхвесине.
Ти наче архітектор, відповідальний за Хьорин-тон.
Усі звуть мене архітектором,
але насправді я ліцензований архітектор.
Різниця між ними в тому…
Мені теж треба більше працювати.
Що?
Я бачу, як ти наважуєшся на таке,
і хочу зробити те саме.
Все, що я можу робити зараз, — це знімати відео,
але колись я хочу подавати людям свою їжу.
Я хочу готувати їм каструльки щастя.
Я й гадки не мав, що сидіти з тобою стане так незручно.
Ти хотів мене бачити щодо Сокрю й Синхьо?
Щодо наших дружин.
Ясно.
У них повномасштабна війна.
Я не здивуюся, якщо почнуть падати ядерні бомби.
Ми — нейтральна сторона, може, спробуємо їх заспокоїти?
Так, маєш рацію.
Тоді…
Так, у таких ситуаціях,
замість того, щоб бути серйозними й тверезими,
нам потрібна більш розслаблена, спокійна атмосфера.
Незалежно від часу та місця,
для таких розмов нам завжди треба це.
Кажуть, що правда з'ясовується, коли п'єш.
Звісна річ!
Раз!
Здається, сьогодні в нас соджу замість каоляну.
Не завжди ж пити дорогі напої! Ти що! Моя закусочна закривається!
Ми закриваємося, а ти просиш…
Або сам принеси чогось доброго випити.
-Ой, ви чули? -Що?
Закусочна «Корінь» закривається.
Там усе не слава богу. У них рідко були клієнти.
І не кажи.
На їхню їжу навіть мухи не сідали.
Ну ви скажете!
Мало того, що дочка безробітна, чоловік ще й закусочну закрив.
-Ой. -Боже.
-Щось ніяк їй не щастить. -Я знаю.
-Боже. -У чому мені не щастить?
Місок!
Позавчора я посадила в землю кімчі.
А сьогодні зарию вас!
Обливайте брудом мене.
Але мою дочку й чоловіка?
Хто мою сім'ю образить, той заплатить!
-Ох! -Зачекай!
Та чому ж ти не рухаєшся? Чорт забирай!
-І що ти мені зробиш? -Ай!
Агов!
Ви що це робите? Га?
-Місок, ти ціла? -Привіт.
-Ти здуріла? -Боже мій.
-Е! -Господи, а ти чого втручаєшся?
-Агов! -Боже мій!
-Ви, малі… Як ви смієте? -Я в порядку.
Вам кінець!
Відпустіть мене!
-Та що з тобою? -Господи, припини!
-Що? -Ти!
-Відпусти! -Геть!
Зовсім здуріла?
Боже, все, що вона вміє — це вчитися!
Оце вже інша справа!
-Ану! -Що це робиться?
-Відпустіть! -Ти!
Чула?
ПОЛІЦЕЙСЬКИЙ ВІДДІЛОК ХЬОРИНА
Це ж вони…
-Хьосок! -Місок!
Місок, хто це зробив?
-Що відбувається? -Чому ви прийшли разом?
Від них тхне спиртним.
Стійте, ви знову пили разом?
Ні, зовсім ні.
-Та ні. Ти де був? -Мамо!
-Тітонько Хьосок! -Агов!
-З вами все гаразд? -Боже, всі приходять парами.
Ви теж були разом?
-Так? -Вам, парочки, має бути соромно.
Ви з нею вже б помовчали.
Це ж не вони, правда?
Вітаю. Що ви тут робите?
-Чекай… -То кров?
З тобою все гаразд? Боже.
Чому ви пішли на мирову? Вони перші почали.
Просто вважай це оплатою за їхнє лікування.
Їх явно побили сильніше.
Це точно. Вони два тижні оговтуватимуться.
Любий, знайди адвоката. Ми подамо на них позов за наклеп.
Але розім'ятися через стільки часу було приємно.
А пам'ятаєш?
Коли той хуліган хотів мене пограбувати в тому провулку?
-Аж тут ти. -Так!
-І ти мене врятувала. -Таки так!
Я схопила свій рюкзак і ланч-бокс
і побігла, замахуючись ними.
Це я й сьогодні зробила.
-Повторила за мною. -Я пам'ятаю.
Ти вдарила найстрашнішу тітку пучком цибулі.
-У неї аж око запухло. -Таки запухло!
-Казала, що вб'є нас. -Мамо, тітонько Місок.
Ви вже помирилися?
Га?
Таки помирилися.
-У мене щось на лиці? -Так.
Що там?
Що це за кошик?
Ще не бачила, щоб ти носила щось подібне.
У мене тепер багато часу.
Треба спробувати більше готувати вдома.
Тільки переведеш продукти, та й по всьому.
То навчи мене.
Я купила папороть,
але не вмію її готувати.
Є хороші кулінарні книжки. Нащо вчитися у мене?
Їжа, яку ти готуєш, смакує найкраще.
Чуття до куховарства неможливо навчити.
Я приготую її завтра, тож просто прийди й набери собі.
Чесне слово…
Не думала, що поїм її знову після нашої сварки.
Ох.
Таке полегшення.
Усе, про що ти думала після нашої сварки, — папороть?
Звичайно. Ця страва важлива для мене.
Ти завжди готувала її мені першою, коли я приїжджала в Корею,
і щоразу, коли я їхала.
Ти завжди пакувала її для мене з льодом.
Та коли це я так робила?
Щоразу твій контейнер із їжею
був переповнений твоєю дружбою.
Як про таке забути?
Чому ти…
постійно мене принижуєш?
Гаразд, скажу чесно. Я почувалася меншовартою.
Ти володієш англійською й французькою мовами.
Ти спілкувалася з місцевими й заробляла на життя за кордоном.
Але мені платили за те, щоб я доглядала Синхьо.
Було б добре доглядати за твоїм сином не за гроші.
Ти з глузду з'їхала?
Не брати гроші за таку неоціненну роботу?
Синхьо виріс чудовим завдяки тобі.
Виховання людини —
це неймовірний подвиг.
Не всі на це здатні.
Ти робила те саме для мене.
Коли я обідала на самоті у молодших класах,
ти підійшла до мене і сказала:
«Я чула, тебе звуть Со Хьосок.
Нам бракує однієї сестри Сок. Хочеш до нас?»
Тому я не буду звертатися на «ви», коли ми станемо свахами.
-Хьосок. -Так, називай мене на ім'я.
Я теж називатиму тебе на ім'я.
Ось що я зроблю.
Навіть якщо наші діти одружаться, наша дружба — на першому місці.
Ти даєш їм своє благословення?
Тьху.
Я взагалі ніколи не була проти них.
Та якраз! Ти мала такий невдоволений вигляд.
Скажи чесно. Тебе турбує, що Сокрю хворіла.
Та звісно, що турбує!
Сокрю хворіла, то як мені було не хвилюватися?
Це твоє дорогоцінне дитя.
Зіниця твого ока.
Донька моєї найкращої подружки.
Ти ж знаєш, як я її обожнюю.
Хіба б я могла не тривожитися за неї?
Ох.
Я й не знала, що ти так думаєш.
Я боялася, вона буде безутішна, якщо ти скажеш ні.
Вона захворіла й залишилася сама в чужій країні, я мусила її захищати.
Місок.
Я захищатиму її з тобою.
Так само, як ти виховувала Синхьо,
я любитиму й піклуватимуся про Сокрю.
Дякую.
Я дуже вдячна.
Я вдячна ще більше.
-Ні, я. -От зараза.
Вибач, що я тебе тоді вдарила.
Було боляче.
Дурна ти корово.
-Боже. -Що вони роблять?
Гей, ми знаємо, що ви там.
Виходьте.
Серйозно.
-Давно ви там? -Боже, Сокрю.
Ти завжди була такою розумною і надійною, з самого малечку.
Нам судилося породичатися.
Піклуйся про Синхьо за мене.
Обов'язково.
-Синхьо. -Ох.
Ти наполовину мій син, знаєш?
Звичайно.
Якщо Сокрю тебе зачіпатиме й діставатиме,
кажи мені.
-Я її покараю. -І на нього теж скаржся.
-Гаразд. -Ясно? Розказуй мені все.
Кажуть, що з віком у чоловіків збільшується кількість естрогену,
і вони теж більше плачуть.
Це правда, Гьончоне?
Якщо бути точним, тестостерон знижується.
Співвідношення естрогену зростає відносно.
Не можу дивитися. Є якісь ліки?
Очі б мої їх не бачили! Що не так із цими двома?
Що сталося?
Вони останнім часом завжди тусуються і п'ють разом.
-Так, вони дивні. -Сідай.
Любий, годі вже. Не плач.
Бідолашний тато.
Привіт. А де діти?
Схоже, ще сплять.
Ясно.
-Я пішов. -Гаразд.
І як воно — йти на роботу востаннє?
Та так само.
Зачиняй і приходь додому раніше.
Вип'ємо соджу.
Добре.
Бувай.
ШВИДКА ДОПОМОГА
Усі молодці.
Пані Чон, вас шукає директор.
-Мене? -Так.
Вітаю.
З чим?
Ох.
Як ви пристосуєтеся хтозна-де з такою поганою інтуїцією?
-Що? -Пані Чон.
Вас обрали відповідальною за безпеку на дослідницькій станції в Антарктиді.
-Ого! -Нічого собі!
Мене? Чесно?
Щойно прийшов офіційний лист.
Ви перша жінка, яку обрали.
Овва.
За два тижні — адаптаційне навчання тут.
-Підготовка й орієнтація. -Так, пане.
І на початку наступного місяця ви поїдете.
Що? Так швидко?
Так, готуйтеся.
А тепер поаплодуймо їй.
Дякую.
Отакої, мій останній день теж невдалий.
От біда!
-Відчинено? -Звичайно.
Можете сідати де завгодно.
Гаразд, тримайте.
Я не замовляла рибні котлетки.
Га?
За рахунок закладу.
Смачного.
У минулому ви теж дарували мені рибну котлетку.
Що?
Я жила в цьому районі десять років тому.
Та ви що?
І прийшла на токпоккі, проваливши іспити.
Ви дали мені рибні котлетки і сказали не журитися.
Правда? Я таке зробив?
У мене тут зустріч із другом, я заскочила сюди.
Ні ви, ні рибні котлетки не змінилися.
-Візьміть ще одну. -Ні, не треба.
-А хочете сунде? -Ні, дякую.
Я хочу вас пригостити.
Чесно кажучи, сьогодні мій останній день.
ЗАКРИВАЄМОСЯ ПІСЛЯ 13 ВЕРЕСНЯ
Ясно.
Я б пошкодувала, якби не прийшла.
Дякую вам за їжу.
-Любий. -Тату, ми тут.
Що вас сюди привело?
А ти як думаєш? Ми тут, щоб з'їсти твій токпоккі.
Не думаю, що ми єдині клієнти.
Що? Ви всі тут? Ми прийшли по їжу у фритюрі.
Любий, що, ти казав, смачне?
Перець у фритюрі. У тебе ще ж є, так?
Боже, що тут відбувається? Очманіти.
-Привіт! -Закусочна замала.
-Де ви сядете? -Ми теж тут!
-Ну ви даєте. -Сідайте.
Йонду, ти ж іще не їла токпоккі, правда?
Авжеж!
Йонду, ох тобі й пощастило.
Перші токпоккі, які ти скуштуєш, будуть із закусочної «Корінь»!
Якщо зсунете столи, поверніть на місця, як ітимете.
-Та добре вже! -Гаразд!
Припини, мамо!
Я розставлю. Недарма ж у мене такі м'язи.
Ось так!
Це він у мене вдався.
Що тут у нас?
Ми прийшли останніми?
-Ми зразу після роботи. -Привіт.
А ви в нас хто?
Приємно познайомитися. Я Кан Данхо зі щоденної газети «Чину».
Що тут робить репортер?
Ну…
Він мій хлопець.
-Гидота. -Боже.
Хто ж знав, що вона така дурненька, хоч і мила?
Вона чарівна.
-Дякую, що прийшли. -Ні, не треба.
Я готую спеціальну статтю про вихід на пенсію.
Якщо ви не проти, можна взяти у вас інтерв'ю?
У мене?
Отакої.
Це в мене вперше.
-Будьмо! -Будьмо!
Уперше…
Ви скоро вийдете на пенсію, то як воно?
Ну…
Навіть не знаю.
Я нарізаю овочі й варю бульйон.
Потім замочую рисові коржі. Я робив це щоранку.
Коли кину й звикну до цього,
може, тоді почне доходити.
Упевнений, що так і буде.
А тепер, коли ви збираєтеся на пенсію, про що ви шкодуєте найбільше?
А також чого ви з нетерпінням чекаєте найбільше?
Шкодую?
Якщо чесно, я шкодую про…
Здається, я ні про що шкодую.
Чесно кажучи… Боже.
Стільки всього пішло не так, як я хотів.
Але таке життя, розумієте?
Еге ж.
Зате
з цим закладом у мене пов'язано більше приємних спогадів.
Ой.
«Так смачно».
Я обожнював це чути.
А чого я чекаю найбільше…
Мою сім'ю.
Я все життя був зайнятий і прикривався цим, як виправданням.
І нарешті
таке відчуття, що
я можу повернутися
тепер до своєї сім'ї.
Що б ви сказали собі після всієї вашої важкої роботи?
Ну…
«Молодець.
Ти сумлінно працював,
Пе Кинсіку».
ЗАКУСОЧНА «КОРІНЬ»
Ой боже!
Ой.
Чому ви досі тут?
Ти думав, ми тебе покинемо?
Ми ж казали, що приберемо разом із тобою.
Мені потрібен був час на самоті.
Так, мамо.
Поважай потребу чоловіка в усамітненні.
Тату, ти попрощався зі своєю улюбленою закусочною?
Так, це було пристрасне прощання.
Чудово. А тепер ходімо додому.
Ходімо!
І ми пішли!
Тепер ти справді безробітний.
-Так. -Що робитимеш завтра?
Завтра?
О, синку. Ходімо пограємо в більярд.
Мені треба готуватися до іспиту.
Овва. Один день не вирішить, чи складеш ти, чи ні.
Е!
Серйозно? Він хоче вчитися. Не заважай йому!
Тончін уже давно не вчився.
Ну ти диви. Ти бачила свою маму, Сокрю?
Уже мене не поважає, бо я ж тепер безробітний.
Припини. Нехай вони як хочуть. Давай завтра зіграємо в бадмінтон.
-Бадмінтон? Я не хочу з тобою грати. -Так, я розумію.
Ти гратимеш, аж доки не переможеш!
-Точно! -Нічого подібного.
Тату, не роби цього. Якось я сім годин мусив грати з нею в настільні ігри.
Це тому, що ти постійно купував найкращий заклад!
Боже, я стомилася, так пізно, а я ще не сплю.
Стривай. Не груби сестрі!
-Атож, йолопе! -А що я зробив?
-Що? -Бовдуре!
-Що? -Ти теж!
-Не кажи так братику. -Так.
-Не називай його бовдуром. -Так.
-Він теж моя дитина. -Так, але…
Ну добре. Чув, ти, слабак?
Сокрю.
Чхвесине!
Чому ти тут сама? Це небезпечно.
Я чекала на тебе.
Я думав, ти маєш побути з сім'єю, тому й не дзвонив.
Як твій тато? З ним усе гаразд?
Він узяв соджу, і вони з мамою пішли на дах.
Це добре.
Коли хтось поруч із тобою в такий день…
У мене дещо для тебе є.
Що? Що це?
Це ж шашлички.
Я хотіла дати тобі їх раніше, але не вийшло.
Повірити не можу, що я не з'їв їх тоді.
Хто ж мені лікар?
-Можна один скуштувати? -Так.
Ого.
Така смакота.
Звісно.
Я готувала й варила цибулю, дзвіночки, моркву та яловичину по черзі.
Тоді нанизувала їх на шпажки і вмочала в яйце.
Роботи було багато.
Воно й видно.
І так сильно пахло олією.
Я думала, що стала одним цілим з олією.
Боже, ти так наробилася.
Угу.
Але все одно,
попри це,
я завжди тобі їх готуватиму.
Аж доки ти не скажеш мені, що тебе від них нудить,
я готуватиму шашлички для тебе вічно.
Як же мені пощастило.
Це моя пропозиція.
Я тут подумала, що мені освідчилися двічі, і це вже занадто.
Тому я хотіла досягти рівноваги.
Це означає,
що я зможу їсти веселку вічно?
Так, усі кольори веселки.
Будь-який колір, який захочеш, і скільки завгодно.
Це наймиліша пропозиція у світі.
То відповідь — так?
Так. З радістю.
Дякую.
За що?
За все.
Тоді й зараз.
За все.
БРАВО, МОЄ ЖИТТЯ
БУДЬ МОЇМ КОХАННЯМ
КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
-Мої очі! -Нічого дивного.
Тепер у нас є офіційний дозвіл від обох сімей.
Не можна гаяти часу, якщо ми хочемо надолужити 30 років закоханості.
Ходімо на побачення. Не хвилюйся.
Зі мною ти будеш у безпеці.
Чому її не буде?
Її відряджають на Південний полюс.
Синхьо.
Допоможи мені, Мьону. Я теж хочу одружитися.
То ви двоє станете свахами?
Зіграймо весілля наступної весни.
Чому? Куй залізо, поки гаряче. Хай одружаться до кінця року.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова