LÁSKA OD SOUSEDŮ
- Už se to nese, díky, že jste počkali. - Panečku.
Uvařil jsem dondžang s mušlemi,
ale nevím, jaké to bude.
- Vypadá skvěle. - Mám špatný pocit, že tu vždycky jíme.
Pak to zapijeme.
Teď když jste v důchodu,
měli byste dlouho spát a odpočívat.
Trvá na tom, že odteď uvaří aspoň jedno jídlo denně.
Hledá, jak by to přežil.
Nemůžeš to říct trochu hezky?
Moje žena si hodně zažila,
takže se teď o ni budu pěkně starat.
Pane jo.
Proč muži ke stáru dělají, že přišli k rozumu?
Určitě má strach, že ho opustíš.
Děsně se bojím.
To já nikdy neudělám, teto.
Padnu ti klidně teď k nohám.
Tohle bys měl dělat tiše.
Ne za mnou takhle dolejzat před mámou.
Ale ne, prosím tě.
Vůči tomu už jsem imunní.
Pane jo.
Budu ti lásko napořád perilové listy dávat rád.
Miláčku, nedosáhnu tamhle na tu misku.
Na ty výhonky? Na Čamnamul?
- Bireum? - Čamnamul.
- Aha. - Zlato.
- To ne. - Zlato.
- Jo? - Dala bych si dušené hovězí.
No tak si dej. Je tamhle.
Máš ho blíž než já. Na co máš ruce?
- Tak ty takhle? - Na tohle.
Máš na nich háky? To bolí!
To by mělo.
Myslíš, že to mělo lechtat?
Proč nemůžeš použít hůlky?
Ježíši, to je povyku.
Máš hodně práce? Dlouho jsme neměli rande.
Jsem teď zavalený prací.
Nemůžeš počkat ještě týden?
Týden je moc dlouhá doba.
Týden mi bude připadat jako tisíc let.
Vzala sis moji žiletku?
Proboha! Mami, tati! Dělají u ní v pokoji divné věci!
Hele, Dong-džine. Není to…
Není to divné.
Máme oficiální souhlas od obou rodin, tak vypadni.
Já nesouhlasím.
Sung-hjo, ještě máš čas se rozmyslet.
Kdo jsi, abys za nás rozhodoval?
Je to úplnej yetti.
A pořád mi krade strojek.
Zbláznil ses?
Já tě zabiju!
Říkám ti to pro tvé dobro.
To ne já.
Úplně mi ho ztupila, jako by měla vousy!
- Radši drž hubu. - Je mi to fuk.
Co?
Je mi jedno, jestli je Sok-rju yetti nebo ufoun.
Čchösungu.
To už jsem někde slyšel.
Už vím. Asi se ti líbil Kávový princ!
Vzpamatuj se. To není pořad v telce, ale skutečnej život.
Dong-džine, brzy tě čeká ta zkouška, viď?
- To máš na pití, až se budeš učit. - Mrhání.
Dobře. Odteď ti budu říkat švagře.
Jasně, švagře.
Když nad tím přemýšlím,
ségra není zas tak strašná.
Prase s rtěnkou taky nevypadá špatně.
- Zmiz. - Žiletku…
Fakt jsem ji nepoužila!
Ale ty chlupy…
Já to nebyla, přísahám.
Vážně jsem si ji nevzala!
Blázníš? Fakt jsem si ji nepůjčila.
Hele, nebyla jsem to já.
16. DÍL KONEC
Nashle zítra.
Kde se najíme?
Pane Kangu.
Co vás sem přivádí?
Dobrý den, jak se máte?
Nic moc.
Říkal jste, že se tu ukážete
v létě, ale nic.
Omlouvám se.
Mám poslední dobou moc práce.
Vyhradím si čas příští měsíc a určitě přijdu.
To ne. Nemusíte.
Slečna Džungová tu nebude.
Nebude?
Přidělili jí práci na jižním pólu.
Na výzkumné stanici… Jak to bylo? Důstojník pro bezpečnost?
Moc tam chtěla a urvala si každou volnou chvíli,
aby se na to poctivě připravila.
Nakonec se jí ten sen splnil.
Je opravdu skvělá.
Dan-ho!
Neřekls, že přijdeš.
Chtěl jsem tě hned po práci svézt domů.
Jo? Jsem dojatá.
Musíš být moc unavená.
Měla by ses jít domů vyspat.
Mně se nechce.
Vyspím se u tebe v autě.
Pojďme na rande.
Ještě jsme pořádné rande neměli.
Co bys chtěla dělat?
Tak tys to myslela vážně, když jsi mluvila o lunaparku.
Jestli se ti to nelíbí, můžeme jít na pirátskou loď.
Radši zůstanu tady.
- Jdeme. - Ne, tudy.
Tak jo.
- Hej. - Do fronty.
Děkuju.
Je ta atrakce bezpečná?
Bojím se o kyčle, ramena, kolena…
Co když mi uletí brýle?
Nikdy jsem tě bez nich neviděla.
Jsem velmi krátkozraký.
Ani s brýlemi toho moc nevidím.
Takže mě teď nevidíš?
Vidím tě, Mo-um.
Nehledě na to, jak daleko budeš.
Brzy to spustí.
Pořádně se drž těch tyčí.
A…
neboj se.
Se mnou se ti nic nestane.
Mo-um!
- Děkuju! - Děkuju.
Ta husa patří mně.
- Nejsi unavená? - Ne.
Božínku!
Cože? Sok-rju a Sung-hjo jsou spolu?
Jo.
Cože? Takže z vás dvou budou tchyně?
Proč se tak směješ?
Spíš než Sung-hja a Sok-rju je osudem
Mi-suk a Hje-suk, aby byly spolu.
Kdyby se ty dvě nesetkaly,
jejich děti by si spolu nikdy nezačaly.
Hele, možná jste v minulém životě byly spolu v manželství.
Hej! Co to povídáš za voloviny?
To bych měla říct já.
Když jsme u toho, nechceme svatební dary.
Žádné značkové kabelky a diamanty.
Ani stříbrný servis.
Hlavně, že jsou děti šťastné, to mi stačí.
To jsem ani neměla v plánu.
Předat svou drahou dceru je až dost.
O čem to mluvíš?
Dneska jsou to synové, kdo jde z rodiny.
To říkají oni.
Ve skutečnosti to snachy mají horší.
Nebudu jí dělat problémy, neboj.
Nebudu se jim plést do života.
Já taky ne.
Co uspořádat svatbu příští rok na jaře?
V půlce máje, až bude hezké počasí, kytky?
Proč? Kuj železo, dokud je žhavé. Ještě před koncem roku.
Není dost času na přípravu.
S organizátorem ano. Co ji udělat v hotelu?
Zbláznila ses?
Víš, kolik tam stojí hostina?
To si nemůžeme dovolit.
Tak co malá svatba?
Jen v kruhu nejbližších.
To nemůžeme!
Narozdávali jsme se peněz. Chceme něco zpátky.
Nic se ti nezamlouvá! Co mám teda dělat?
- Promluvme si o tom! - No tak!
Nehádejte se před Jon-du!
- Ježíši. - Vážně.
Jon-du, s kamarádkami vždycky vycházej dobře.
Nehádej se jako ty dvě, ano?
Dobře.
Aspoň je to poučení pro malou.
Ve skutečnosti se máme rády.
Jen si tak povídáme.
CERTIFIKOVANÝ FITNESS TRENÉR PÍSEMNÁ ZKOUŠKA
Ahoj.
Učíš se?
Brzy mám zkoušku.
Aha.
Dobře. Přemýšlím, že si zaplatím hodiny s trenérem.
Koho se mám zeptat?
Pane Go, tady klientka chce radu ohledně osobního tréninku.
Dobrý den, Na-jun.
- Pojďte prosím. - Ano.
Už jste někdy měla osobního trenéra?
Jednou krátce.
Počkat.
To vždycky vypadal takhle?
BUFET KOŘEN
POZOR MOŽNÝ HLUK BĚHEM REKONSTRUKCE
DĚKUJEME ZA POCHOPENÍ
Vypadá to, že se bufet bude rekonstruovat.
Ahoj, Mo-um.
Jsem teď venku. Proč?
Cože?
Vážně?
Blahopřeju, Mo-um!
Co to má být? Jdeš od kolotočů?
Přišla jsem slavit.
Odjíždíš na jižní pól,
nemohla jsem přijít s prázdnou.
Připravila jsem barvičky.
Kdy jsi zjistila, že jedeš? Dneska?
Ne, minulý týden.
Co? Jak to, že mi to říkáš až teď?
Netoužila ses pochlubit?
Vyvěsila bych do ulice transparent.
Podívej. Není roztomilý?
Mám ho vyvěsit?
To by ho viděl i Dan-ho.
Nemůžu se rozhoupat říct mu to.
Prostě mi to nejde přes pusu!
Bože.
Já to nechápu. Při všem tom cukru
mi mozek stejně nefunguje.
Nevím, kde začít ani jak mu to říct.
Já asi vím.
Vážně?
Hej, tak povídej.
„Opravdu se do toho vciť.“
To má být naschvál?
To jsem ti řekla já.
A měla jsi pravdu.
Velké věci se mají říkat přímo a upřímně.
Řekni mu, že po tom opravdu toužíš,
a ať jeden rok počká.
Ježíši.
Zajímalo by mě, jak se bude cítit.
Jako Sung-hjo, když jsem odjela na studia?
ČCHÖSUNG
Běž.
Co? Přespím u tebe.
Jdi prosím tě spát domů.
Ty mě vyhazuješ?
Chci se vyspat sama v pohodlí své postele.
Bude pohodlnější, když odejdu?
Vážně?
Jo, vážně.
Tak dobře.
Půjdu.
Ale tohle se nepočítá.
Není to pořádná rozlučka.
Zopakujeme to. Uspořádám pro tebe něco velkého.
- Dobře. - Vážně.
Bude to extravagantnější.
- Jo? - Dobře. Tak už jdi.
- Tohle se nepočítá, jasné? - Jasné.
Tak já fakt jdu.
Ahoj.
Mám tě ráda, Mo-um.
Prosím tě, už jdi.
Čchösungu!
Zpomal, vždyť upadneš.
Chtěla jsem tě vidět o vteřinu dřív.
Já tebe taky.
Abych na tebe měl víc času,
pracoval jsem dnes jak šílenec.
Honem mě pochval.
Ty jsi ale dříč. Dobrá práce.
Jdeme.
Večeřel jsi?
Ne, ještě ne.
Nekoupíme si cestou domů udon?
Super nápad.
Je mi těžko, snědla jsem půlku dortu.
Dortu? Proč?
Mo-um vybrali na ten jižní pól.
- Opravdu? - Jo.
Páni, co Mo-um řekne, to udělá.
Jde si za svým.
Dalo se to čekat, s její vůlí.
Zavolala jsi mě sem tak narychlo.
Chtěla ses vytahovat s kapradím?
Ne.
Slíbilas, že mě naučíš vařit.
- Myslela jsi to vážně? - Jistě.
Hele, mám zástěru, jsem připravená.
Koukni. Vidíš?
To nevypadá jako opravdová zástěra.
Byla jsi pro ni v obchoďáku?
Jo.
No tak. Nauč mě to.
- Rychle. - Počkej. Hej.
Co?
Naučím tě vařit.
Správně.
Ale ty mě taky něco nauč.
Co?
Anglicky.
Anglicky? Co tak najednou?
No, nevím kdy, ale chci cestovat do ciziny.
Chci si být schopná
objednat jídlo a pokecat s místními.
Dobře.
To je spravedlivé, budeme se učit navzájem.
A já ušetřím za školné.
Pojď honem.
Co mám dělat? Jak mám začít?
Musíme je namočit.
Sušené kapradí by se mělo namáčet den předem.
Ale když nemáš čas,
můžeš ho povařit v rýžovaru.
Aha.
Co děláš? Zmáčkni to.
Jasně. Zmáčknu. Dobře.
Hnědá rýže, výživná ovesná kaše.
- Bílá… Rychlá volba. - Co jsem to zmáčkla?
Co se děje?
Hej.
Tys nikdy nepoužila rýžovar?
Máme ho krátce. Je úplně nový.
- Hej. - To je o strach. Je to nebezpečné!
Děsně ti to trvá.
Jarní cibulku přece znáš. Musíš ji rozkrojit.
Koukej se.
Dokážu krájet, aniž bych se dívala.
Zavři tu knihu.
Nepotřebujeme ji.
A jak se budeme učit?
Vrhneme se rovnou do akce.
Klíčová je konverzace.
Konverza… Jak?
Konverzace a mluvení.
Konverzace.
Už je to tak dávno, všechno jsem zapomněla.
Máš pravdu. Potřebuju jen komunikovat.
O čem se budeme bavit jako první?
Tak jo. Co budeš dělat odpoledne?
Půjdu do supermarketu.
What are you going to do in the afternoon?
What are you going to do…
In the…
Noon… Můžeš to pomalu zopakovat?
What are you going to do in the afternoon?
Ne, není to „the“, ale „the“.
Až na pár výjimek
se určitý člen před samohláskou čte „the“.
In the afternoon. „The.“
Jo. Já to věděla.
Je to tak dávno, že už nevím nic.
Tak jo. „Půjdu do supermarketu.“
I'm going to go to the supermarket.
To je snadné.
Učila jsem se tyhle fráze z příruček.
I'm going to go to the supermarket!
Ne, ne „šuper“, ale „super“.
Nešmodrchej tolik jazyk.
Měj ho rovně. „Super.“
Super.
Super. Ty to neumíš říct?
Super.
Už nikam jet nechci.
Manželky jsou u tebe doma
a my jsme tady.
Dobře rozděleno.
Můžeme to tak dělat pravidelně.
Připadal jsem si špatně, že od tebe pořád piju,
tak jsem něco přinesl.
Pro boha živýho!
Páni! To je krása!
To je pitivo! Proboha!
Panečku, to je…
Už jenom ta flaška vypadá luxusně.
Jako by říkala: „Jsem drahá!“
Ale…
Máme tu jen sklenky na pivo a sodžu.
Můžeme pít z normálních hrnků.
- Počkej. - Třeba z tamtěch.
Ty jsou nejhezčí, co máme.
Fajn. A ještě tohle.
To je foťák?
Není nový. Měl jsem ho doma.
Ale měl by se dát snadno ovládat.
Dáváš mi dvě věci najednou? To není fér.
A není ten foťák
mnohem dražší než ta lahev?
Říkals, že se chceš naučit fotit.
Bez zbraně bitvu nevyhraješ.
Když jinak nedáš. Děkuju mockrát.
Neměli bychom…
Páni, to je skvělé!
Vidím, že v tom umíš chodit.
Dobře.
Asi jsem skončil.
Podle mě mám talent.
Znovu!
Musíš to mít rovně.
Hele. Co tohle?
Subjekt je rozmazaný! Znovu!
Koukej.
- Dobré? - Nemůžeš to v kolenou useknout.
- Co? - Nohy vypadají moc krátké! Znovu!
Dobře.
Koukni na tohle!
Ty proporce máš úplně špatně!
Místo, abys to vystředil, je to posunuté do strany.
Aby vypadaly dlouhé a hubené,
musíš se skrčit a fotit to zespodu!
Takhle fotíš, jo?
Níž! Ještě níž!
Vzpomeň si na vojnu! Nebyl jsi v armádě?
Byl! Jako údržbář.
Přilep se k podlaze!
Staň se jedno s foťákem!
- Hele, tohle… - Na zem!
- Pusť mě, prosím! - Nekňourej!
Raz, dva…
Ahoj, Mo-um.
Jdu na skok před prací.
Dárek pro tebe.
Pojď dál.
Jak jsi věděl, že jsem to já?
Nikdo jiný nás nenavštěvuje.
- To je tričko. - Jo.
Říkala jsem, že ti koupím.
Pořád nemůžu nosit to s Bahňáky?
Samozřejmě že ne!
V tom vypadáš nejlíp.
Jiné oblečení mi taky docela sluší.
Nemůžu si pomoct. Bahňák Man je moje první láska.
Vlastně to byl Spider-Man.
A pak Iron Man, Hulk, Thor a Kapitán bůhvíkdo.
Konkurence je tak velká, že mi bere chuť bojovat.
Ale můj favorit je Bahňák Man.
Vyzkoušej si ho.
Dobře.
Dvě trička?
Skoro.
Podívej se dospod.
Tadá! Tohle…
Je pro Jon-du.
A tohle pro moji mámu.
Společná trička.
Ne. Společná rodinná trička.
Taky pro tebe něco mám.
Co?
Cože? Proč je toho tolik?
Teplota na jižním pólu v zimě klesá na minus 25.
Všechno si na sebe navleč,
ať ti není zima, a užij si ten výlet v pořádku.
Dan-ho, jak jsi to zjistil?
Když jsem tě byl posledně vyzvednout,
řekli mi to tví kolegové.
Já…
Mrzí mě, že jsem ti to neřekla.
To by mělo, Mo-um.
Měla jsi mě za sobce.
Já…
Nejsem ubožák, co svou úspěšnou přítelkyni
bude držet zkrátka.
Ne, to jsem si nemyslela.
Ale teprve nedávno jsme si řekli, co k sobě cítíme.
Bála jsem se, že je to moc náhlé.
Taky nevím, jak to říct Jon-du.
Mo-um.
Všechno jsem slyšela.
Jon-du.
Pošli mi z pólu fotky tučňáků císařských.
Tučňáků?
Ano. Když jdou matky lovit potravu,
tátové zahřívají vejce, dokud se nevylíhnou.
Přesně jako můj táta.
Budeme trpěliví a počkáme na tebe.
Pojď sem, Jon-du.
Dobře.
Slibuju,
že se vrátím ve velkém stylu a dovezu dobroty.
Přivez jich hodně.
Jasně.
Co?
Děkuju…
žes mi vstoupila do života.
Žes nám vstoupila do života.
Nemůžu dýchat, Mo-um.
Nemůžu dýchat!
ČOČKOVÁ POLÉVKA PRO VEGANY
RÝŽE V LOTOSOVÉM LISTU
Není mi poslední dobou dobře a hledala jsem zdravé jídlo.
- Vyzkouším to. - Díky za zhlédnutí.
Snad vám bude chutnat.
Recept byl jednoduchý na přípravu.
Pizza s lilky byla moc dobrá.
Jsem ráda, že to bylo užitečné.
Místo lilků ji můžete vyzkoušet i s cuketou nebo s brambory.
SMAŽENÉ RAJČE S ŽALUDOVÝM ŽELÉ
Jsem nemocná, hledala jsem zdravé recepty a narazila na vaše video.
Vypadá to moc dobře.
Nemám ale sílu vařit, tak si nechám zajít chuť.
Bylo by fajn moct vaše jídlo ochutnat.
Čchösungu.
- Chceš jít ven? - Jo.
Připravím se.
Čchösungu!
V práci máš hotovo? Můžeš přes den pryč?
Jo.
Projdeme se u nás ve čtvrti, jako jsme to dělali dřív?
Jasně.
Pamatuješ tady? Bývalo tu papírnictví.
Samozřejmě.
Tady byl automat na hračky v kapsli.
A tady na stojanu mívali sladkosti.
Kdykoli jsem dostala kapesné, celé jsem ho tu utratila.
Většinou to šlo z mojí kasičky.
No jo, taková jsem byla.
Pojď, zlato!
Zlato moje!
Ještě jednou mi tak řekneš, a zabiju tě.
Hej, zlato!
Pojďme na karaoke!
Říkal jsem ti, ať mi tak neříkáš.
No tak, pojď!
Můžeš zpívat celý bonusový čas.
Zapomeň na to.
Stejně vždycky vybíráš duety.
Tentokrát to myslím vážně.
Nechce se mi.
Ještě aby nás tak někdo viděl jít tam spolu.
Nechci, aby mi hloupé nedorozumění zkazilo život.
Ty jsi ale.
Chováš se, jako bych byla prašivá.
- Proboha! - Pojď sem.
- Co je ti? - Mazej sem!
Stůj!
- Hej! - Ne!
No tak!
Asi už dokončili renovaci.
Asi ano.
Zajímalo by mě, co tu bude.
Chceš jít dovnitř?
Cože?
Myslíš, že sem můžeme jen tak jít?
Měla jsem v plánu nenávidět cokoli, co tu po bufetu vznikne.
Ale vyšlo to parádně.
Asi tu bude zase restaurace.
Ta kuchyně je tak hezká a útulná.
- Jdi se na ni podívat. - Ne. Nepatří mi.
Co na tom? Jen si ji prohlédneš.
- Myslíš? - Jo.
Pardon.
Je tvoje.
Cože?
Tohle…
je tvoje restaurace.
Cože?
Haló?
- Strejdo! - Ahoj, Sung-hjo.
Máš napilno.
Ruším tě?
Jistěže ne.
Pojď dál.
Páni, Sung-hjo! To je…
Asi jsem tu nikdy nebyl.
Jen se tu porozhlédni.
Dobře.
Páni, je to tu úžasné.
Potřebovals něco?
No jo…
Sung-hjo.
Chci tě požádat o laskavost.
Nezrekonstruoval bys Bufet Kořen?
Jo.
Chci tam pro Sok-rju otevřít restauraci.
Strejdo…
Nic jsem pro ni neudělal.
Když jsem byl mladší, myslel jsem, že než odejdu do důchodu,
předám dětem hromadu peněz.
Ale…
můžu pro ni udělat aspoň tohle.
Sok-rju bude radostí bez sebe.
Myslíš?
No, nikdy jsme neměli moc zákazníků, to místo bylo takové omšelé,
tak si říkám, jestli dělám správně.
Bude radši tam než kdekoli jinde.
Bude pokračovat v tom, cos začal, a zároveň začne něco nového.
Vážně?
Tak se toho ujmeš?
Samozřejmě.
Provedu to v naprostém utajení.
Dobře.
Tak proto jsi měl poslední dobou tolik práce? Připravovals tohle?
Jo.
Nechtěl jsem dělat žádné kompromisy.
Je to spolupráce dvou mužů, kteří tě mají rádi nejvíc.
Děkuju.
Tady můžeš vařit jídla, která prozradí, jaká jsi.
A lidem přinesou dobrý pocit a uzdravení.
Dobře.
Jsi neskutečný, Sung-hjo.
Opravils mi pokoj,
moje srdce…
a teď i restauraci.
Ještě jsem ani nezačal.
Odteď budu vytvářet veškerý prostor,
ve kterém budeš.
Páni.
Vyhrála jsem jackpot.
Já…
Jsem z toho tady nadšená.
To se mi ulevilo.
Dong-džine.
Tu zkoušku máš zítra?
Ano.
Naučil ses na ni pořádně?
Tohle je poprvé,
co jsem tu knihu přečetl celou.
Jsem na sebe pyšný.
Tentokrát to uděláš.
Tumáš, vezmi si ho.
KOREJSKÝ ŠAMPION SUPER LEHKÁ VÁHA
Co s ním? Mám ho vyleštit?
Nech si ho.
Znamená to,
že tě oficiálně uznávám jako svého žáka.
Neměl jste se nejdřív zeptat?
Pověs si ho u sebe v pokoji.
Co s tím hnusným, smradlavým pásem budu dělat?
Radši mi zvedněte plat.
Pane jo, to je tíha.
Sluší ti.
Co to povídáš?
- Jsi tu na osobní trénink? - Ne.
Nakonec si ho nezaplatím.
Proč?
Nelíbilo se ti něco?
Rozhodla jsem se počkat.
Hodně štěstí u zkoušky.
A až získáš ten certifikát, budeš můj osobní trenér.
Cože?
Posledně při běhání jsi mi přišel jako dobrý trenér.
Tak budu tvoje první klientka.
Ten nefunguje.
Použij ten nalevo.
Tamten je rozbitý.
- Posaď se. - Dobře.
Fajn.
Jsem tak naštvaná.
Chtěla jsem pořádnou hostinu. Rozlučka ve večerce je k smíchu.
Jo, já jsem taky naštvaný.
Budeš dlouho pryč.
Tohle je o ničem.
Panebože, takhle to stačí.
Kdybychom připravili něco velkého,
Sok-rju by začala…
Jak zapomenout na ten čas, kdy stáli jsme si blíž?
A ronila by krokodýlí slzy.
Sbohem, Mo-um…
Stop! Neříkala jsem to?
Hele, Dan-ho.
Dnes jich tam mají dost. Proč piješ tohle?
Chtěl jsem, aby to bylo přesně jako tehdy.
Jako na začátku.
Když se nad tím zamyslím, nechápu to.
Nemáme nic společného.
Jak to, že se z nás stali přátelé?
Kdyby se nekamarádily naše mámy,
asi by to tak nikdy nedopadlo.
Ale měla jsem naši partu ráda.
Bylo to jako být obklopena azurovým drakem a bílým tygrem.
Hej, co to děláš?
A co jsem já?
Rumělkový pták? Černá želva?
Ty jsi…
Ty jsi moje láska.
A ty moje.
Miluju tě, Mo-um.
Pojď, jdeme.
Taky už bych měl jít.
Vy jste se chovali jako blázni celé roky.
Tak si zas sedni.
Jo, měl bych se posadit, bolí mě noha.
Počkejte jeden rok.
Pak se zase sejdeme a pořádně to oslavíme.
Na zdraví!
- Čin Čin! - Rychle se vrať.
- Jasně. - Jo, koukej se vrátit.
Co to? Můj přítel si to špatně vyloží.
Bylo to trochu hrubé.
Co se proti němu spolčujete?
- Proboha. - Nespolčujeme. Jen jak to řekl…
Od mala jsi byla unikát.
A teď se podíváš na jižní pól.
Díky, mami.
Nikdy jsi mi nebránila snít,
vychovala jsi mě dobře.
Spíš by ses měla vdávat.
Proč do takové zimy…
Zase ty řeči o svatbě!
Vždycky to zkazíš.
Pošli mi odtamtud sůl.
In-suk říkala, že antarktická sůl je super.
Vážně.
Rozkaz.
Pošlu ji všem čtyřem Levandulím.
Mo-um, dávej na sebe pozor.
Dej si pozor, abys nedostala laryngitidu, angínu ani zápal plic.
Dám.
Jon-du, hned jak dorazím, zavolám ti a dáme videohovor.
Zavolej i své matce, nezvedená dcero.
To se rozumí!
Jako bych někdy zapomněla.
Nevím, jestli jsem ti to už říkala,
ale pojď ke mně.
Co do tebe vjelo?
Jsem na tebe hrdá.
Jistě.
Jsem tvoje dcera.
Dan-ho.
Ano.
Rychle ji odvez, nebo přijede pozdě.
Ano. Zavezu ji na letiště.
Užij si to.
Jon-du, pojď se dovnitř najíst.
Mo-um.
Sbohem.
Takhle nemůžu odjet.
- Jon-du, pojď sem. - Hej.
Běž dovnitř.
Honem ji odvez.
Pojedeme?
Jo!
- Děkuju. - Prosím, nastup si.
Řekla jsem ti už, jak moc tě mám ráda, Dan-ho?
Cože?
Miluju tě jako všechny ledovce Antarktidy.
Ale ledovce kvůli globálnímu oteplování tají.
Proto jedu na jižní pól! Chci to zastavit!
Miluju tě jako všechny sněhové vločky,
které na jižním pólu napadnou, až tam budeš.
JSEM NEMOCNÁ. BYLO BY FAJN VAŠE JÍDLO OCHUTNAT.
Brzy si otevřu restauraci.
Bude se jmenovat…
Duhová kuchyně.
Jak ti je?
Otevření se blíží.
Nemůžu spát.
Věděls,
že na stropě u mě v pokoji je přes 1 300 hvězd?
Tys je všechny spočítala?
Šílený. To jsi celá ty, Sok-rju.
Tys je tam všechny nalepil, taky nejsi zrovna normální.
Párkrát jsem dostal křeč do krku, když jsem je tam lepil.
Jsem tu!
Já taky!
Ahoj.
- Ahoj! - Páni!
Když to tu vidím, připadá mi,
že mi Sung-hjo četl myšlenky. Přesně takhle
jsem si to představoval.
Tati.
Děkuju. Dám do toho všechno, slibuju.
Sok-rju.
Nepřeháněj to.
Hlavně ať tě to baví.
To se ale asi hůř dělá, než řekne.
Dáte si kávu?
Nemusím. Už jsem měl doma.
Já bych si dala.
Dej do ní led, ať je pěkně studená.
Chci ji ledovou.
Tak ledovou?
Ledové americano!
Božínku.
To je nádhera.
Připravuji led.
Tady je káva.
Je dobrá. Osvěžující.
Sok-rju, určitě to sama zvládneš?
Musíš vařit, obsluhovat,
kasírovat, uklízet…
Je to spousta práce.
Musím to zkusit.
Když budeš chtít pomoct, řekni tátovi.
Tati, chci tě o něco poprosit.
Tati.
Můžeš být můj poradce?
Nebudeš mě mučit prací, že ne?
Budu ti jen radit, že jo?
Jo, máš víc zkušeností.
Chci znát tvoje know-how ohledně jídelního lístku a obchodů,
taky jak zvládnout rizika.
Dáš mi svou radu a podporu?
Jo, přestaň se mi plést do vaření a radši si nech od Sok-rju
platit za rýpání.
Hele, teď jsem odešel do důchodu,
a mám zas hned začít pracovat?
Nebuď takový. Pomozte Sok-rju,
pane poradce.
- Pane poradce! - Pane poradce!
Tak jo. Ale jen proto, že to není práce na plný úvazek.
- Miluje to. - Fakt že jo!
Dostal jsem žízeň.
Udělej mi taky kafe.
Instantní?
Cože? Myslíš, že piju instant?
Chci taky ledové americano!
- To je nejlepší. - Dobře.
Na chvíli jsi mi připomněla Stevea Jobse… Ne.
Marka Zuckerberga.
Taková jsem fakt byla.
Rád vidím tvoje druhé já.
Moc rád, ale…
Tohle není žádné rande. Spíš ponocování kvůli práci.
Nemám na výběr. Musím před otevřením všechno nachystat.
Takže tohle je appka Duhové kuchyně?
Jo, že je super?
Budu moct přijímat rezervace
i zvláštní požadavky.
Podle chuti, preferencí,
a hlavně zdravotního stavu zákazníků
jim budu moct jídlo upravit podle přání.
Pane jo.
Šéfkuchařka, co umí programovat? To se hned tak nevidí.
Jsem na sebe pyšná.
Aspoň tak zúročím svůj předchozí život.
Jistě. Každá zkušenost na cestě, kterou jsi ušla, se promítne
do toho, kým jsi teď.
Měla jsem docela pěkný život.
Jsem na tebe hrdý, Sok-rju.
Mimochodem, nezapomněla jsi, co je zítra, viď?
Ne.
Nesluší mi?
Proč mlčíš?
Snažím se přijít na to,
jak bych to vhodně popsal,
ale nemám slov.
Jsi v nich
prostě nádherná.
To bych měla! Jsou tak nepohodlné.
Jsou moc upnuté kolem pasu a tlačí mi na hrudník.
Nemůžu dýchat. Děsně nepohodlné.
V těchhle šatech
mi určitě kravatu nedáš.
Koupím ti je. Můžeš je nosit každý den.
To bude drahé.
Za tohle to stojí.
Můžeš v nich chodit do krámu
nebo do lázní…
Čchösungu, pojď sem na moment.
Děje se něco?
- Co je? - Tady mě to škrábe. Štve mě to.
- Ukaž. - Tady.
Myslel sis, že ti v těch šatech nedám kravatu?
Říkala jsem, ať jsi ve střehu.
Neodpustíš si to, ani když kupujeme svatební šaty?
Proč jsi o mně pochyboval?
Je jedno, co mám na sobě!
Mami, jsi připravená?
Miláčku, venku už jsou přichystaní…
Jak vypadám?
Svatební šaty v mém věku? Není to směšné?
Jsi krásná.
Jen záříš. Až oči přecházejí.
Ale prosím tě. Nech toho před synem.
Mami, už je mi 34.
Pro mě budeš pořád můj chlapeček.
Teto Hje-suk.
- Ahoj, Suk-rjo! - Tobě to sluší!
Moc děkuju.
Díky tobě jsem si ještě oblékla šaty.
- Není zač. - Děkuju.
- Je mi trapně. - Vypadáš moc hezky!
Že jo?
Dobře! Přestanu!
Nechám toho!
Panebože.
Nebyla to taková rána.
Takže takový teď bude můj život,
budu se každý den muset bát?
Možná ne teď…
Nemohli bychom…
tu svatbu o rok odložit?
Cože?
Mám ještě tolik práce.
Musím vybudovat tu restauraci
a je nemyslitelné mít svatbu, když na ní nebude Mo-um.
A taky…
a to je nejdůležitější,
chci dohnat těch 30 let milostného románku, co jsme zameškali.
Prosím!
Zlobíš se?
Ano.
Proč jsou tvé důvody tak pádné
a rozumné?
To nejde odmítnout.
Takže na mě počkáš?
Ale ty šaty ti tak sluší!
Musím čekat rok, abych tě v nich zas viděl? Jsi tak krutá.
Možná v nich někdo jiný bude vypadat líp než já.
Tys to věděl?
Chtěla jsem mít na svatbě kytici konvalinek.
Jo, ale brali jsme se v zimě a já je nemohl sehnat.
Pravda.
Ale teď, když obnovujeme náš slib, ji mám.
Víš, co konvalinky symbolizují?
Říká se, že znamenají návrat ke štěstí.
Jsme připravení. Dobře. Dívejte se na mě, prosím!
Úsměv!
Sung-hjo!
Uděláme si jednu se synem.
Tobě to ale sluší.
Váš syn je fešák.
Že? Má dobré oko.
- Krok sem, prosím. - Ano.
Výborně.
A úsměv!
Úžasné.
Konečně budeme mít rodinnou fotku.
Ještě ne. Sok-rju!
- Ano, teto? - Počkejte.
Potřebuješ něco? Rtěnku?
Ne, pojď, vyfotíme se jako rodina.
- Prosím? - Jsme teď rodina.
- Pravda. - Viď, miláčku?
- Pojď sem. - Postav se tady.
Jste moc krásná rodina.
Tak jdeme na to!
Skvělé.
Proč jim ta rodinná fotka tak trvá?
- Bože. - Pojďte sem.
- Jo, já z toho čekání snad omdlím. - Hej.
Prý kvůli tomu focení dva dny nejedla.
Poprvé mám na svatbě na sobě šaty.
Vdávala jsem se tradičně, v hjanggju.
Ano, měla hanbok.
Zdravím! Přišel jsem vás nafotit.
Měli bychom jít stranou.
- Ano. - Sem, Levandule!
Miláčku, zapózuj!
Děkuju! Nám to ale sluší!
- Hoď kytici! - Zakřičíme: „Levandule“!
- Dobře. - Dobrý nápad.
Teď se dívejte sem.
Tři, dva, jedna, teď!
- Levandule! - Levandule!
Máma a její kamarádky jsou k sežrání.
To ano.
Vypadají tak šťastně.
- To ano. - Netipovala bych jim 57.
Chovají se jako 17leté holky.
Viď?
Sok-rju.
Děkuju.
Nebýt tebe, ani by mě to nenapadlo.
Synové své mámy fakt nechápou.
Ale proč jsi přišel sem za mnou?
Měl bys být s ní.
Její syn jsem celou dobu.
Teď je načase…
být tvůj partner.
Jestli máme dohnat těch 30 zameškaných let, nesmíme ztrácet čas.
Jako jak?
Nějak takhle?
Jo.
Přesně tak.
Já…
mám ještě jeden sen.
Stejně jako naši rodiče
s tebou chci být co nejdéle.
To tě napadlo až teď?
Já to tak vidím už roky.
Ne, asi mě to napadlo dřív než tebe.
Až moc dlouho jsem své city potlačovala.
Když se ohlédnu zpět,
myslím, že to byl můj úplně první sen.
Budu se o tebe hezky starat.
Nechme se
takhle vyfotit za 30 let.
Jo, to bych ráda.
Milující, vroucí,
plní lásky.
O DESET MĚSÍCŮ POZDĚJI
Nebuď směšná. To je působivější!
O čem to mluvíš? Tohle bylo daleko těžší.
Sung-hja jmenovali
obecním architektem města Soul, i když toho má tolik.
Ježíši.
Prý pracuje na projektu renovace města.
I když před jeho ateliérem klienti stojí frontu,
dává přednost veřejnému zájmu!
To tovární vybavení nedáme pryč,
necháme ho tam, kde je.
Uchovávat historii a kulturu je prý architektovou povinností.
Sung-hjo by měl být volený úředník.
A co Sok-rju?
Půl roku po otevření, a už dostala Oranžovou stuhu.
Všechny jste ten článek o její restauraci
v Čungwu Daily četly.
Psali, že ten podnik je lék na tělo i na duši
nejen díky skvělému a zdravému jídlu.
Podařilo se jí něco opravdu nesnadného!
Hele, vidíš ten šátek?
Sung-hjo mi ho přivezl ze zahraniční služební cesty.
Je značkový, hodně luxusní.
- Hele. - Co?
- Tohle. - Vidím, a co?
Sok-rju říkala, že tenhle odstín mi sluší, a dala mi rtěnku.
Říkala, že mám tón pleti chladné léto.
- Holky. - Já mám teplý tón.
Vytahujete se dětmi?
Vy dvě umíte být vážně kreativní, co se pitomin týče.
Bože.
A Jon-du vyhrála ve školce soutěž v programování!
- No teda! - Až vyroste, chce k NASA.
NASA?
Páni, to je úžasné.
Že jo? Na vytahování se vnučkami nemáme.
Ki-hun dostal práci!
- Fakt? - Skvělá zpráva! Jakou?
Je obchoďák ve firmě na kopírky.
- Už týden. - Proč jsi nám to neřekla dřív?
Nejdřív jsem si nebyla jistá, jestli udělal správně.
Ale tuhle mi Ki-hun řekl,
že vždycky toužil nosit kravatu a jezdit do práce metrem.
Když jsem to slyšela, rozsvítilo se mi.
Vzdělání není jediná životní cesta!
Právě, má rád lidi. Určitě se zapracuje skvěle.
Jasně. Je to výborná zpráva.
Kopírka v kanceláři je v posledním tažení.
Měla bych Ki-hunovi zavolat.
Já mu koupím kravatu!
Má práci, zaslouží si dárek od tety.
Fajn.
- Kup ji od něj. - Určitě.
Nešetři na ní.
Já mu jen popřeju všechno nejlepší.
Řekni mu, že z něj mám radost.
Blahopřejeme, Ki-hune!
- Super novina. - Děkuju!
- Co grilovačka u mě v kanceláři? - Jo!
Patnáct.
Super.
Šestnáct.
Sedmnáct.
FITNESS TRENÉR BE DONG-DŽIN
Nádech.
Osmnáct.
Devatenáct.
A naposled.
Tlač do nohou a činku drž rovně.
Dívej se před sebe.
Na-jun, dáváš boky moc dozadu.
Zapoj zádové svaly, abys je měla rovně.
Dáme ještě deset.
Nemůžeme si dát pauzu?
Ne. Ještě máme spoustu práce.
Nezašel bys pak na kuře a na pivko?
Na-jun, po všem tom cvičení si chceš dát pivo?
Nepřijde ti to škoda?
- Já jen… - Tak jo, vem tu činku.
Srovnej si tělo, dej ramena dolů a zapoj záda!
Jedna!
Dva!
Super. Tři!
Soustřeď se! Čtyři!
Sok-rju chce přidat jídla pro vegany.
Hledám vhodnou zeleninu.
Co je dobré na rakovinu?
Glukosinoláty mají protirakovinné a antioxidační účinky.
Aha. A v čem jsou?
Brokolice a zelí jich mají hodně.
Ale jsou citlivé na teplo,
takže je lepší jíst je syrové než vařené.
Aha, tak by z nich mohla udělat salát.
To je nejlepší.
- Ne! - Tak!
Ježíši.
Ty jsi šašek.
To je technika.
Jasně, technika.
A co budeme…
dělat zítra?
Musím do práce.
No tak. Pojď už taky do důchodu, ne?
Jak dlouho se v tom špitále budeš dřít?
Nemáš jiné kamarády?
Bože.
Zítra nás čeká sběr vzorků na výzkum
a inspekce plavidla.
Slečno Džungová?
Ano, pane. Předtím proběhne bezpečnostní brífink,
proto prosím přijďte o hodinu dřív.
- Ano. - Ano.
A příští týden bude požární cvičení.
Nasimulujeme požár na základně
včetně záchranných operací, první pomoci a hašení.
Bude to velice realistické,
tak se připravte.
- Dobře. - Ano.
- Fajn. - To je vše?
Ano, konec.
Tak dobře. Schůze je u konce.
- Děkuju. - Díky.
Dan-ho! Jon-du!
- Mo-um! - Mo-um.
Počkat, vy jste u mě doma?
Ano.
Kde je máma?
Na srazu Levandule.
Lidi si musí myslet, že tam bydlíte.
To ano. Já tu prakticky bydlím.
Včera jsem u babičky spala.
Aha. Tak je to.
Říkala, že nemá smysl mít dva domy.
Chce ten náš hned nabídnout k prodeji.
Jo? Takže tam spolu rodinkaříte, když jsem pryč?
Už to tak vypadá.
Jon-du.
Moc mi chybíš.
Ty mně taky.
Proto ti posílám obrovský dárek.
Dárek?
Tati, řekni jí to, honem.
Ten dárek jsem já.
Za měsíc přijedu na návštěvu.
Co to říkáš?
Jedu na jižní pól oficiálně, abych o své zkušenosti napsal.
Schválili mi to.
Páni…
Takže se brzy uvidíme?
Ano.
Na krásném konci Země, kde jsi ty.
Chutnalo vám?
Ano, bylo to vynikající.
Děkuju vám za jídlo.
Já bych měla poděkovat vám.
A tady jsou k těm jídlům, která jste měly, recepty.
Můžete nám je jen tak dát?
Není to výrobní tajemství?
Už jsem je stejně postovala na vlogu.
Hlavní je, že si mí zákazníci pochutnají
a že jsou zdraví. To mi stačí.
Určitě je zkusím. Děkuju.
Hezký den.
- I vám. - Děkuju.
Přijďte zas!
Já ti to uvařím.
- Vážně? - Jo.
GRANÁTOVNÍK
Sung-hjo.
Víš, že se brzy začne stavět vlajkový obchod Greip?
Jo, vedu to v patrnosti.
Neboj.
Bože, ani se na mě nepodíváš.
Zase pracuješ na tamtom, viď?
TERASA, OBÝVÁK, PRACOVNA NÁŠ DOMOV
Hele, slíbils, že mi postavíš dům.
Jak to, že nejdřív děláš na svém?
Sung-hjo.
Pomoz mi, Mjong-u. Taky se chci oženit.
Máš pravdu. Vítej v pekle.
- Myslels v nebi. - Dělal jsem si srandu.
Páni, to je hodin.
Kruci…
HJERUNG DONG - KONCERT BADMINTONOVÝ TURNAJ
Když jsi navrhl přízemí otevřít,
netušil jsem, že to dopadne takhle.
Stěží poznáš, jestli tady sídlí architekti,
školka nebo domov důchodců.
Cože? Mně se to líbí.
Zbortili jsme mýtus o strašidelných architektonických studiích.
Asi jsem moc cvičila…
Co? Mami!
- Tady jsi. - Teto Mi-suk!
- Dobré odpoledne. - Zdravím.
- Dobrý den. - Dobrý den!
Jste si se Sung-hjem vážně podobní.
- Děkuji, pane June. - Za málo.
Ano.
Něco pro vás mám.
Sung-hjo mi prozradil, že jste vydala knihu.
- Vydala. - Ano.
Jsou to memoáry z mé třicetileté diplomatické kariéry.
Příští týden je budu v knihkupectví podepisovat.
- Fakt? Můžu přijít? - Jistě.
- Budu tam! - Přijďte taky, jestli můžete.
Co kdybys nás radši na oslavu vydání té knihy někam pozvala?
Na hovězí, ne vepřové.
Na tvůj účet.
- Ježíši. - Sung-hjo.
Můžu to sem nalepit?
Jasně. Udělám to.
Sem.
HODINA POHÁDEK
„Hodina pohádek?“
Jo. Umím hezky vyprávět.
Chci být inspirace pro hjerung-dongskou drobotinu.
Taky jsem měl rád, když jsi nám četla.
Tvoje máma mě pořád učí anglicky.
Příští rok
uspořádám anglickou hodinu pohádek.
Bezva. Ať se ti to splní, teto.
NA MI-SUKINA HODINA POHÁDEK KAŽDOU STŘEDU A ČTVRTEK OD 15.00
Děti.
Budu pořádat hodinu pohádek.
Přijdete, že ano?
MÁME OTEVŘENO VÍTEJTE
OD 15.00 DO 17.00 PŘESTÁVKA
SMAŽENÉ RAJČE A ŽALUDOVÉ ŽELÉ
JSEM NEMOCNÁ NEMÁM ALE SÍLU VAŘIT
BYLO BY FAJN MOCT VAŠE JÍDLO OCHUTNAT
Dnes jsem se po ročním boji s nemocí byla najíst ve vaší restauraci.
Styděla jsem se vám to říct,
ale vaše jídlo mi udělalo dobře a posílilo mě.
Děkuji i za ten recept.
Jdeš?
No jo!
Čchösungu!
Proč jdeš tak pozdě?
Promiň, žes musel tak dlouho čekat.
Když jsem ti volal, už jsem čekal půl hodiny.
Celkem jsem čekal 45 minut.
Omlouvám se.
Přijde mi ale, že ses změnil.
Dřív
bys mi řekl, že je to v pořádku a ať dávám pozor.
Teď se na mě vztekáš na ulici.
Nevztekám se. Jen se ptám.
Mračíš se.
A máš nepříjemný hlas.
To ty ses změnila.
Naše plány ti přišly tak banální, že máš skoro hodinu zpoždění.
Víš, jak byl dnešek důležitý?
Zrušil jsem schůzku se stavitelem našeho domu.
Mohls jít sám.
- Co? - Ty se v tom vyznáš.
Zvládneš to sám.
Byla bych tam k ničemu.
Spokojím se s čímkoli, vážně.
Bezva.
Spokojíš se s čímkoli?
Tak na náš nový domov nahlížíš?
Prosím tě. Tak jsem to nemyslela.
Hej…
Jak by se ti líbilo, kdyby ti do restaurace
nakráčel zákazník a řekl: „Něco mi dejte, cokoli“?
Moc bych o tom nepřemýšlela. Něco bych mu doporučila.
Aha. Takže jsem přecitlivělý?
Máš pravdu. Jsem malicherný. Úzkoprsý.
Přestaň. Proč jsi takový? Jsem z toho unavená.
Tak unavená jako já po celonočním koukání do výkresů?
Proboha živýho! Hele!
Vztekal ses tak vždycky?
Rýpal do lidí?
To je hádka?
Zadobře zrovna nejsme.
Tak bychom si na hádky měli vytvořit oficiální pravidla.
Když se budeme hádat, budeme se držet za ruce.
Nebo za každou větou řekneme „drahý“.
Nemůžeme se pustit, dokud nebude po hádce.
Půjdeme?
Jo.
Na co myslíš?
Na náš nový dům…
I když tobě je ukradený.
Ještě jednou…
Drahý.
A skončíš v tom domě sám jako kůl v plotě, drahý.
Jak mi to vůbec můžeš říct,
po tom, co jsem čekal 30 let a dalších deset měsíců, drahá?
Mám ještě jeden požadavek.
Drahý.
- Oddělené postele, drahý. - V žádném případě.
Musíme mít královskou postel.
Ne dvě lůžka, královskou.
Podívejme se.
Proč se mě tedy vůbec ptáš na názor?
Budu hned vedle tebe,
ať mi bude smutno, vedro nebo budu otrávený,
i když se pohádáme.
Měli bychom do těch pravidel hádky přidat další.
Žádné oddělené pokoje ani postele.
Zavolej tomu staviteli.
Mohli bychom se s ním ještě sejít.
- Jo? - Jo.
Jsem stejně zvědavá a natěšená na náš dům jako ty.
Co když nebude moct?
Dobrý den, jak se máte?
Nevadilo by vám, kdybychom se teď u vás přece jen zastavili?
Ano.
Vážně? Můžeme?
Dobře. Děkuju!
- Vyšlo to? To je úleva. - To tedy ano.
Už jsem se bál, že to dnes nevyjde.
Zpanikařil jsem.
Já vím. Dnešek byl strašně hektický.
KONEC
KONEC A ZAČÁTEK
Překlad titulků: Vixo