КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
-Гаразд, дякую, що зачекали. -Боже.
Я приготував печеню з твенджаном і молюсками,
але не знаю, яка вона буде на смак.
-Виглядає смачно. -Незручно, що ми завжди їмо безплатно.
Давай пізніше вип'ємо.
Ну, ти вже на пенсії,
тому варто виспатися і відпочити вдома.
Відтепер він наполягає, що готуватиме їжу принаймні раз на день.
Шукає спосіб вижити.
А якось приязніше не можна сказати?
Моя дружина багато пережила,
тож зараз я маю про неї піклуватися.
Ой-йой.
Чому чоловіки беруться за розум, коли старіють?
Він, мабуть, боїться, що ти його покинеш.
Я нажаханий.
Тітонько Місок, я так ніколи не зроблю.
Я готовий впасти в ноги хоч зараз.
Так, ну, таке треба робити тихо.
Не можна так підлабузнюватися в присутності мами.
Та забудь.
У мене вже до цього імунітет.
Ох.
Я брав би для тебе листя буролистки вічно. Не треба ніяких дебатів.
Любий, я не можу дотягнутися до тієї зелені.
До якої? Паростки бобів? Чамнамуль?
-Пірим? -Чамнамуль.
-Ясно. -Любий.
-Не витримую. -Любий?
-Так? -Я хочу тушкованої яловичини з соєю.
То бери. Вона прямо біля тебе.
Ти ближче, ніж я. Для чого тобі руки?
-Це мені? -Руки мені для цього.
У тебе що, гаки замість рук? Так боляче!
Воно й має бути боляче.
Думаєш, я полоскотати хотіла?
Чому не можна користуватися паличками?
Боже, стільки мороки.
Чому ти такий зайнятий? У нас уже кілька днів не було побачення.
У мене просто забагато роботи.
Можеш почекати на мене ще один тиждень?
Тиждень — це занадто довго.
Один тиждень здасться мені тисячею років.
Ти брала мою бритву…
Мої очі! Мамо, тату! Вони роблять щось дивне в неї в кімнаті!
Слухай, Тончіне. Це не…
Нічого дивного.
Тепер у нас є офіційний дозвіл від обох сімей, тож забирайся геть.
Я не можу це схвалити.
Синхьо, ще не пізно передумати.
Хто ти такий, щоб щось вирішувати?
Вона зовсім як снігова людина.
Постійно краде мою бритву.
Геть здурів?
Приб'ю заразу!
Кажу тобі для твого ж блага.
Це була не я.
Леза тупі, наче в неї борода!
-Краще замовкни. -Мені байдуже.
Що?
Мені байдуже, чи Сокрю снігова людина, чи інопланетянка.
Чхвесине.
Я вже чув цю фразу раніше.
Точно. Ти, мабуть, фанат «Принца кави»!
Синхьо, візьми себе в руки. То телешоу, а це реальне життя.
Тончіне, ти казав, у тебе скоро іспит, так?
-Купи щось випити, поки вчишся. -Що за марнотратство.
Гаразд. Відтепер я називатиму тебе своїм зятем.
Звісно, мій зятю.
Якщо подумати, то це…
Маю на увазі, моя сестра не таке вже й нещастя.
Навіть якщо надіти корові сідло, вийде не так уже й погано.
-Вали. -Бритва…
Сказала ж, я не користувалася!
Але волосся…
Клянуся, це була не я.
Клянуся, я нею не користувалася!
Ти здурів? Я ж сказала, що це не я!
Я цього не робила.
СЕРІЯ 16 КІНЕЦЬ
До завтра.
Що будемо їсти?
Пане Кан.
Що вас сюди привело?
Вітаю, як справи?
Не дуже.
Ви обіцяли повернутися влітку,
але не прийшли.
Вибачте.
Останнім часом я був зайнятий.
Перенесу на наступний місяць і вже точно прийду тоді.
Забудьте. Ви не зобов'язані.
На той час пані Чон уже не буде.
Чому її не буде?
Її відряджають на Південний полюс.
Дослідницька станція… Як там було? Офіцерка з безпеки?
Вона дуже хотіла поїхати й викроїла час,
щоб старанно до цього готуватися.
Зрештою, вона здійснила свою мрію.
Вона справді дивовижна.
Данхо!
Ти не сказав мені, що прийдеш.
Я хотів підвезти тебе додому, коли закінчиш роботу.
Що? Я дуже зворушена.
Ти, мабуть, дуже втомилася.
Тоді краще піти додому й трохи поспати.
Я не хочу.
Посплю у тебе в машині.
Ходімо на побачення.
У нас ще не було нормального побачення.
Що б ти хотіла робити?
Ти не жартувала про атракціони на острові Вольмідо.
Якщо не подобається цей, може, на піратському кораблі?
Я хочу на цей.
-Ходімо. -Ні, нам сюди.
Гаразд, пішли.
-Стій. -Там черга.
Дякую.
Але чи справді безпечний цей атракціон?
Я тривожуся через стегна, плечі й коліна…
З мене окуляри не злетять?
Якщо подумати, я ще не бачила тебе без окулярів.
Я дуже короткозорий.
Навіть в окулярах погано бачу.
Ти мене зараз не бачиш?
Я тебе бачу, Моим.
Хай як далеко ти будеш, я зможу тебе бачити.
Скоро почнеться.
Міцно тримайся за перекладини.
І…
не хвилюйся.
Зі мною ти будеш у безпеці.
Моим!
-Дякую! -Дякую.
Ця качка моя.
-Ти стомилася? -Ні.
Нічого собі!
Що? Сокрю і Синхьо разом?
Так.
Що? То ви двоє станете свахами?
І чого ти так смієшся?
Думаю, то не Синхьо й Сокрю,
а Місок і Хьосок судилося бути разом.
Боже, якби ці дві ніколи не зустрілися,
їхні діти ніколи б не зійшлися.
Може, ви з нею були одружені одна з одною в минулому житті.
Агов! Навіщо ти кажеш такі жахливі речі?
Це мали бути мої слова.
До речі, нам не потрібні весільні подарунки.
Ніяких сумок, діамантів чи готівки.
Навіть набору столового срібла.
Аби діти були щасливі. А мені нічого не треба.
Я й не збиралася.
Досить того, що я віддаю золоту доньку.
Про що ти говориш?
У наш час віддають синів.
Так просто кажуть.
Насправді невісткам гірше.
Я її не дійматиму, тож не хвилюйся.
Я взагалі не пхатимуся в їхні справи.
І я.
Зіграймо весілля наступної весни.
Може, в травні, з гарною погодою і квітами?
Чому? Куй залізо, поки гаряче. Хай одружаться до кінця року.
Замало часу для підготовки.
З весільним організатором швидко. Проведімо його в готелі.
Здуріла?
Їжа в готелях дорога!
Нам це не по кишені.
Тоді, може, невелике весілля?
Затишні посиденьки з близькими нам людьми.
Так не можна!
Це такі витрати, треба, щоб подарували гроші.
Ти не хочеш ні те, ні се! Що тоді накажеш мені робити?
-Поговорімо про це! -Давай!
Що це ви робите на очах у Йонду?
-Боже. -Серйозно.
Йонду, обов'язково ладнай зі своїми подружками.
Не сварися, як ці дві тьоті, чуєш?
Добре.
Принаймні в цьому є урок.
Насправді ми дуже близькі.
Ми просто розмовляємо.
СЕРТИФІКОВАНИЙ ПЕРСОНАЛЬНИЙ ТРЕНЕР ПИСЬМОВИЙ ІСПИТ
Привіт.
Ти вчишся?
У мене скоро іспит.
Зрозуміло.
Так. Я думаю записатися на індивідуальні тренування.
У кого про це спитати?
Пане Ко, наша клієнтка хоче консультацію про персональне тренування.
Вітаю, Наюн.
-Прошу сюди. -Гаразд.
У вас були персональні тренування?
Недовго в минулому.
Чекайте.
Він завжди так виглядав?
ЗАКУСОЧНА «КОРІНЬ»
У ЗВ'ЯЗКУ З РЕМОНТОМ БУВАЄ ШУМНО
ДЯКУЄМО ЗА РОЗУМІННЯ
Схоже, в сусідній крамниці починають ремонт.
Привіт, Моим.
Я зараз на вулиці. А що?
Що?
Серйозно?
Вітаю, Моим!
А це що таке? Будеш щось впарювати?
Я прийшла святкувати.
Ти їдеш на Південний полюс,
хіба я могла прийти з пустими руками?
Я підготувала дещо кольорове.
А коли ти дізналася, що їдеш на Південний полюс? Сьогодні?
Ні, минулого тижня.
Що? Чому ти кажеш мені про це тільки сьогодні?
Тобі не кортіло нам розповісти?
От я б повісила на вулиці транспарант.
Поглянь. Правда, мило?
Чи варто це зробити?
Тоді Данхо теж побачить.
Я не можу змусити себе сказати йому.
Не знаходжу слів, та й годі!
Ох.
Я не розумію. Навіть з усім цим цукром
чому в мене голова не варить?
Я не знаю, з чого почати і що сказати.
Здається, я знаю.
Правда?
То скажеш мені?
«Роби це щиро».
Це твоя помста?
Це ж я тобі казала.
Що ж, ти мала рацію.
У важливих справах будь чесною й прямою.
Скажи йому, що ти справді хочеш це зробити,
хай почекає лише один рік.
Ох.
Цікаво, що він відчує, почувши це.
Так почувався і Синхьо, коли я виїхала за кордон?
ЧХВЕСИН
Іди.
Що ти маєш на увазі? Я переночую в тебе.
Боже, просто спи у себе вдома.
Чому ти мене відряджаєш?
Я хочу зручно спати сама у власному ліжку.
Буде зручніше, якщо я піду?
Серйозно?
Так, серйозно.
Тоді добре.
Я піду.
Але це не рахується.
Для мене це не прощальна вечірка.
Ми зробимо це знову. Я влаштую для тебе велике свято.
-Гаразд. -Я серйозно.
Я зроблю його екстравагантнішим.
-Побачиш. -Гаразд. Іди.
-Зрозуміла? Це не рахується. -Так.
Я справді йду.
Бувай.
Я люблю тебе, Моим.
Будь ласка, йди вже.
Чхвесине!
Повільніше. Бо впадеш.
Хотіла побачити тебе секундою раніше.
Я теж.
Щоб у мене було більше часу бачити тебе.
Я сьогодні працював, як дурний.
Ану хвали мене.
Ти так старанно працював. Ти молодець.
Ходімо.
Ти вечеряв?
Ні, ще ні.
Хочеш поїсти удон по дорозі додому?
Залюбки.
Мене нудить, бо з'їла половину торта.
Торта? Для чого?
Моим обрали для роботи в Антарктиді.
-Та ти що? -Так.
Ого, Моим дійсно робить те, що каже.
Вона не жартує.
Я знав, що вона дуже вольова.
Ти так несподівано сказала мені прийти.
Щоб похвалитися цією папороттю?
Ні.
Ти обіцяла навчити мене готувати.
-Ти тоді серйозно казала? -Звичайно.
Поглянь. Я й одяглася, щоб бути повністю до цього готовою.
Дивися. Бачиш?
Щось не схоже, що це справжній фартух.
Ти по нього в універмаг ходила?
Так.
Нумо. Навчи мене.
-Швидше. -Зачекай. Стій.
Що?
Я навчу тебе готувати.
Авжеж.
А ти за це навчи й мене.
Навчити чого?
Англійської.
Англійської? Чому це раптом?
Ну, не знаю, коли це буде, але я хочу поїхати за кордон.
Хочу спробувати замовити їжу
і спілкуватися з місцевими жителями в інших країнах.
Гаразд.
Тоді вчімо одна одну по-чесному.
Заощаджу на оплаті.
Іди сюди, швидше.
Що мені робити? З чого почати?
Треба це замочити.
За день до цього ти маєш замочити сушену папороть.
Але якщо немає часу,
її можна відварити в рисоварці.
Ага.
Що ти робиш? Натисни на кнопку.
Гаразд. Зараз. Так.
Коричневий рис, поживна вівсянка.
-Білий… Швидке приготування. -Що натискати?
Що відбувається?
Чекай.
Ти вперше користуєшся рисоваркою?
Я її нещодавно купила. Вона новісінька.
-Ось. -Слухай, це страшно й небезпечно!
Щось ти довго.
Ти ж уже їла зелену цибулю. Розріж її вздовж.
Дивися на мене.
Я можу кришити, не дивлячись, чи навіть дивлячись на тебе.
Закрий книгу.
Нам це все не треба.
Тоді як же ми будемо вчитися?
Перейдімо одразу до справи.
До розмов англійською.
Розмо… Що?
Розмова й говоріння.
Розмова.
Це було так давно, що я вже забула всі слова.
Так. Мені просто треба спілкуватися.
То про що поговоримо в першу чергу?
Гаразд. Що ти збираєшся робити після обіду?
Піду в супермаркет.
Що ти збираєшся робити після обіду?
Що ти збираєшся робити…
Після…
Обіду… Можеш повільно повторити останню частину?
Що ти збираєшся робити після обіду?
Ні, вимовляй артикль правильно.
За деякими винятками
означений артикль вимовляється перед голосними як the.
In the afternoon. The.
Точно. Я так і знала.
Це було так давно, що я все забула.
Гаразд, що ж. «Я піду в супермаркет».
Я піду в супермаркет.
Це легко.
Я колись добре запам'ятовувала старі підручники.
Я піду в супермаркет!
Ні, не «шупер». Супер.
Не скручуй язик у крендель.
Він має бути рівним. «Супер».
Супер.
Супер. Не можеш вимовити?
Супер.
Я більше не хочу туди їхати.
Наші дружини у вас вдома.
А ми тут.
Розбиття на групи спрацювало добре.
Давай робити це регулярно.
Я почувався нахлібником,
тому дещо приніс.
Боже!
Ого! Сліпуча!
Яка краса! Здуріти!
Ого, це…
Сама пляшка виглядає так вишукано.
Аж кричить: «Я дорога!»
Але…
У нас тут тільки чарки для соджу й пивні кухлі.
Можна в звичайні чашки.
-Зачекай. -Як ті.
Що ж, це найгарніші наші чашки.
Гаразд. І це теж.
Це не сумка для фотоапарата?
Він не новий. Просто той, що в мене був.
Але простий у використанні.
Даруєш дві речі одночасно? Так нечесно.
І хіба фотоапарат
не значно дорожчий за це спиртне?
Ти казав, що хочеш навчитися фотографувати.
У бій без зброї не йдуть.
Ну, якщо вже так, то щиро дякую.
Тоді, може…
Ого, чудово!
Ти, мабуть, таке часто робив.
Гаразд. Добре.
Здається, навчився.
У мене наче й хист до цього є.
Ще раз!
Треба правильно вирівняти.
Поглянь. Як тобі таке?
Людина нахилена! Спробуй ще раз!
Ось.
-Підійде? -Не можна відрізати на рівні колін.
-Що? -Ноги здаються короткими! Ще раз!
Давай.
Поглянь на це!
Пропорції неправильні!
Знімай не по центру, а трохи збоку.
Щоб люди виглядали високими й стрункими,
нахилися й опусти точку зору!
Ти так фотографуєш?
Нижче! Ще нижче!
Вважай це тренувальним табором! Ти не служив в армії?
Служив! Я був військовослужбовцем.
Ляж на підлогу!
Стань одним цілим із фотоапаратом!
-Гей, це… -На підлогу!
-Відпусти мене, будь ласка! -Припини скиглити!
Один, два…
Привіт, Моим.
Я заскочила перед роботою.
Тобі подарунок.
Заходь.
Звідки ти знав, що це я?
До нас приходиш тільки ти.
-Це футболка. -Так.
Я ж казала, що куплю тобі.
Мені досі не можна носити футболку про болота?
Звісно, ні!
У ній ти просто красень.
Я й в іншому одязі непогано виглядаю.
Нічого не можу вдіяти. Болотяник — моє перше кохання.
Хоча спершу я закохалася в Людину-павука.
А ще є Залізна людина, Халк, Тор і Капітан, як його там.
Конкуренція така жорстока, що я втрачаю бойовий дух.
Але мій улюблений — Болотяник.
Приміряй, чи підходить.
Добре.
Футболки для парочки?
Ти маєш рацію наполовину.
Подивися знизу.
Та-да! Ця…
Ця для Йонду.
А ця для моєї мами.
Однакові групові футболки.
Ні. Це однакові сімейні футболки.
У мене теж для тебе дещо є.
Що?
Що? Чому так багато?
Кажуть, що температура в Антарктиді взимку опускається до мінус 25 градусів.
Носи все це,
будь у теплі та щасливої дороги.
Данхо, звідки ти дізнався?
Коли я приїхав по тебе востаннє,
твої колеги розказали.
Я…
Мені шкода, що я тобі не сказала.
Ще б пак, Моим.
Ти вважала мене занадто егоїстичним.
Я…
Я не якийсь жалюгідний хлопець, який тягне донизу
свою успішну дівчину.
Ні, все не так.
Ми нещодавно зізналися в почуттях одне до одного.
Я боялася, що це буде занадто раптово.
А ще я не знаю, як сказати про це Йонду.
Моим.
Я все чула.
Йонду.
Надішли фото імператорських пінгвінів, коли приїдеш в Антарктиду.
Пінгвінів?
Так. Поки матері білих імператорських пінгвінів ідуть шукати їжу,
батьки тримають яйця в теплі, доки ті не вилупляться.
Прямо як мій тато.
А ми терпляче на тебе чекатимемо.
Іди сюди, Йонду.
Гаразд.
Я обов'язково
повернуся і привезу цілу купу снеків.
Привези багато снеків.
Зрозуміла.
Що?
Дякую…
що з'явилася в моєму житті.
У нашому житті.
Мені нема чим дихати, Моим.
Нема чим дихати!
СОЧЕВИЧНИЙ СУП ДЛЯ ВЕГАНІВ
РИС, ЗАГОРНУТИЙ У ЛИСТЯ ЛОТОСА
Останнім часом я погано почувалася і шукала здорову їжу.
-Скуштую. -Дякую, що подивилися.
Сподіваюся, вам сподобається здорова та смачна їжа.
Виконувати інструкції було дуже легко.
Піца з баклажанами вийшла дуже смачною.
Я рада, що вам сподобалося.
Її можна готувати і з кабачками або картоплею.
СМАЖЕНІ ПОМІДОРИ ТА ЖЕЛЕ З ЖОЛУДІВ
Я зараз хворію і побачила ваше відео під час пошуку здорової їжі.
Виглядає так апетитно.
Але я не маю сил готувати, тому не зможу.
Було б добре скуштувати вашу їжу.
Чхвесине.
-Погуляємо? -Гаразд.
Тільки вдягнуся.
Чхвесине!
Закінчив роботу? Тобі можна вдень відлучатися?
Так.
Може, прогуляємося районом, як у старі добрі часи?
Давай.
Пам'ятаєш це місце? Раніше тут був магазин канцтоварів.
Звісно.
Тут був автомат з іграшками в капсулах.
А вся нездорова їжа була розкладена он там.
Щоразу, коли в мене з'являлися гроші, я витрачала їх тут.
Здебільшого з моєї скарбнички.
Я здебільшого була такою.
Ходімо, моє дитя!
Моє дитя!
Назвеш мене так ще раз — і ти труп.
Агов, дитинко!
Ходімо співати караоке!
Гей! Я ж просив мене так не називати.
Та чого ти, пішли!
Я дам тобі співати в бонусний час.
Забудь.
Ти все одно завжди обираєш пісні дуетом.
Цього разу я не жартую.
Я не хочу.
Ще хтось побачить, як ми заходимо в зал разом.
Я не дам новим непорозумінням спаскудити мені життя.
От придурок малолітній.
Ставишся до мене так, ніби я заразна.
-Ой! -Ану йди сюди.
-Що з тобою? -Сюди йди!
Зупинися.
-Гей! -Ні!
Кому кажу!
Ремонт, мабуть, уже закінчили.
Напевно.
Цікаво, що тут буде.
Хочеш зайти?
Га?
Слухай, а нам можна отак просто заходити?
Я хотіла ненавидіти те, що буде на місці татової закусочної.
Але вийшло чудово.
Мабуть, новий бізнес теж буде рестораном.
Кухня така затишна й мила.
-Зазирни всередину. -Ти що? Це ж чужа кухня.
Яка різниця? Швиденько подивися і все.
-Думаєш? -Так.
Вибачте.
Це твоя кухня.
Що?
Це…
твій ресторанчик.
Що?
Є тут хто?
-Дядьку Кинсіку! -Привіт, Синхьо.
Ти був зайнятий.
Я не заважаю?
Звісно, ні.
Заходьте.
Ух ти, Синхьо! Це…
Я тут ще ніколи не бував.
Походіть, подивіться.
Гаразд.
Ого, тут дивовижно.
Ви щось хотіли?
Ну…
Синхьо.
Я хочу попросити тебе про послугу.
Ви хочете відремонтувати закусочну «Корінь»?
Угу.
Хочу відкрити там ресторан для Сокрю.
Дядьку Кинсіку…
Я нічого не зміг зробити для Сокрю.
У молодості я думав, що коли вийду на пенсію,
у мене буде купа грошей, щоб передати кожній своїй дитині.
Але все ж…
Думаю, я можу зробити для неї хоча б це.
Сокрю дуже цьому зрадіє.
Ти так думаєш?
У нас ніколи не було багато клієнтів, і місцина там занедбана,
от я й думаю, чи правильно роблю.
Те місце їй припаде до душі найбільше.
Вона продовжить те, що почали ви, і започаткує щось нове.
Справді?
То ти візьмешся?
Та звісно ж.
Я зроблю це цілком таємно.
Згода.
То ось чому ти був зайнятий останнім часом? Бо потай готував усе це?
Угу.
Я не міг іти ні на які компроміси.
Це співпраця двох чоловіків, які люблять тебе найбільше.
Дякую.
Тут ти можеш готувати страви, які відображають те, ким ти є.
І дарувати людям утіху й зцілення.
Добре.
Ти неймовірний, Синхьо.
Відремонтував мою кімнату,
моє серце…
а тепер ще й ресторан.
Я ще навіть не починав.
Відтепер я створюватиму
кожен твій простір.
Ого.
Здається, це я зірвала джекпот.
Я…
Я так люблю цей простір.
Яке полегшення.
Тончіне.
У тебе завтра іспит, так?
Так.
Ти добре підготувався?
Це я вперше
прочитав цю книгу від початку до кінця.
Я так собою пишаюся.
Цього разу ти складеш.
Ось, візьми.
ЧЕМПІОН КОРЕЇ СУПЕРЛЕГКА ВАГА
Що це? Хочете, щоб я відполірував?
Це тобі.
Це означає,
що я офіційно визнаю тебе своїм учнем.
А мене не треба спершу питати?
Повісь його у своїй кімнаті зі щирістю.
Куди мені подіти цю смердючу й потворну штуку?
Краще б зарплату підняв.
Ого, та й важка яка.
Тобі дуже личить.
Ти про що?
-На заняття прийшла? -Ні.
Я вирішила не записуватися.
Чому?
Щось не сподобалося?
Я вирішила записатися пізніше.
Щасти тобі на іспиті.
А як отримаєш сертифікат, станеш моїм особистим тренером.
Що?
Минулого разу, коли я бігала, ти здався мені хорошим тренером.
Тому я буду твоєю першою клієнткою.
Той не працює.
Краще той, що зліва.
Цей зламався.
-Сідай. -Так.
Гаразд.
Я така засмучена.
Я хотіла свята. Прощальна вечірка в цілодобовому магазині — це смішно.
Так, я теж засмучений.
Ти ще довго не повернешся.
Це якось жалюгідно.
Нормально.
Якби ми підготували щось велике,
Сокрю сказала б…
Чи варто забувати старі знайомства І ніколи не згадувати?
І виплакала б усі очі.
Бувай, Моим…
Годі! Ви тільки подивіться на неї.
Данхо.
У них сьогодні було багато цього. Чому ти п'єш те?
Я хотів відтворити все так, як тоді.
Як у нас на початку.
Я досі дивуюся, коли думаю про це.
У нас немає нічого спільного.
Як ми всі подружилися?
Я думаю, не будь наші мами подружками,
ми б ніколи не зійшлися.
А мені наша група подобалася.
Наче я поміж Лазуровим Драконом і Білим Тигром.
Гей, що ти робиш?
А я тоді хто?
Помаранчевий птах? Чорна черепаха?
Ти…
Ти мій коханий.
А ти моя.
Я кохаю тебе, Моим.
Ходімо звідси.
Я теж не думаю, що зможу далі сидіти тут.
Я десятиліттями спостерігала, як ви двоє поводитеся, як кляті телепні.
Сядь на місце.
Так, думаю, мені краще сісти тут, бо в мене нога болить.
Просто почекайте рік.
Ми знову зберемося ось так і відірвемося на славу.
Будьмо!
-Будьмо! -Повертайся швидше.
-Добре. -Так, раджу повернутися.
Що? Мій хлопець неправильно зрозуміє.
Це було різкувато.
Агов, чому ви вдвох на нього накинулися?
-Боже. -Ні. Просто він сказав, що…
Ти завжди була унікальною, ще змалечку.
Тепер ти нарешті побуваєш на Південному полюсі.
Дякую, мамо.
Ти ніколи не обмежувала моїх мрій,
тож я виросла хорошою.
Краще б ти вийшла заміж.
Навіщо їхати в холодне місце…
Знову ти про шлюб!
Псуєш настрій.
Як приїдеш, надішли мені трохи солі.
Інсок каже, антарктична морська сіль смачна.
Серйозно.
Так, пані.
Я надішлю всім чотирьом Лавандам.
Моим, бережи себе.
Гляди, щоб не захворіла на ларингіт, тонзиліт або пневмонію.
Добре.
Йонду, я подзвоню тобі по відео, як тільки приїду туди.
І мамі подзвони, заразо мала.
Звісно!
Наче б я забула про тебе, мамо.
Не знаю, чи казала це раніше,
але йди сюди.
Що на тебе найшло?
Я тобою пишаюся.
Ясна річ.
Я ж твоя донька.
Данхо.
Так.
Швидше вези її. Вона запізниться.
Так, пані. Я відвезу її в аеропорт.
Щасливої дороги.
Йонду, ходімо всередину й поїмо.
Моим.
Бувай.
Як я можу її так залишити?
-Йонду, їдьмо разом. -Агов.
Іди в дім.
Швидше вези її.
Поїхали?
Так!
-Дякую. -Сідай, будь ласка.
Я колись казала тобі, як сильно ти мені подобаєшся, Данхо?
Що?
Я кохаю тебе так сильно, як усі льодовики в Антарктиді.
Але льодовики тануть через глобальне потепління.
Тому я їду на Південний полюс! Щоб зупинити це!
Я кохаю тебе так, як усі сніжинки,
які падатимуть на Південному полюсі, поки ти там будеш.
Я ХВОРІЮ. БУЛО Б ДОБРЕ СКУШТУВАТИ ВАШУ ЇЖУ.
Я скоро відкриваю ресторан.
Під назвою…
«Веселкова кухня».
Як почуваєшся?
Твій заклад скоро відкриється.
Не можу спати.
Ти знав?
На стелі моєї кімнати понад 1 300 зірочок.
Ого, ти їх усіх порахувала?
Здуріти. Це так на тебе схоже, Сокрю.
Як той, хто приклеїв кожну з них, ти теж не зовсім звичайний.
У мене шия кілька разів затерпла, коли я їх клеїв.
Я тут!
Я теж тут!
Добрий день.
-Привіт! -Ого!
Чесно кажучи, коли я бачу цей заклад,
це наче Синхьо прочитав мої думки
і зробив усе так, як я уявляв.
Тату.
Дякую. Я справді викладуся на повну.
Сокрю.
Не працюй забагато.
Насолоджуйся процесом.
Але це, напевно, зробити важче.
Хочете кави?
Не треба. Я вже випив чашку вдома.
Я б не відмовилася.
Досип льоду, хай буде приємна й холодна.
Кава з льодом, не гаряча.
Отже, гарячої кави?
Американо з льодом!
Ох.
Яка краса.
Готується лід.
Ось ваша кава.
Смачна, освіжає.
Сокрю, ти точно впораєшся сама?
Треба готувати, подавати,
носити чеки, прибирати…
Роботи повно.
Я просто мушу спробувати.
Якщо зашиватимешся, просто клич тата.
Тату, я хочу тебе попросити.
Тату.
Будеш моїм радником у «Веселковій кухні»?
Ти ж не мучитимеш мене роботою, так?
Я просто даватиму поради?
Так. У тебе більше досвіду, ніж у мене.
Мені потрібні твої ідеї зі складання меню, ведення бізнесу
й оцінки ризиків.
Давай вказівки й підтримуй, добре?
Так, замість того, щоб набридати мені, поки я готую,
пиляй її за гроші.
Та ну, я ж тільки вийшов на пенсію,
а ти мене знову до роботи запрягаєш?
Не будьте таким. Допоможіть Сокрю,
пане раднику.
-Пане раднику! -Пане раднику!
Ну добре вже. Це ж не повна зайнятість.
-Він у захваті. -І не кажи!
Щось пити захотілося.
Синхьо, принеси мені кави.
Хочете розчинної кави?
Що? Ти думаєш, я п'ю тільки розчинну фігню?
Я теж люблю американо з льодом!
-Американо з льодом найкраще. -Гаразд.
«АТЕЛЬЄ ІН»
На мить я став схожим на Стіва Джобса… Ні.
На Марка Цукерберга.
Ось ким я була насправді.
Люблю бачити цей твій інший бік.
Люблю, але…
Це не побачення. Ми працюємо до півночі.
У мене нема вибору. Мушу все підготувати до відкриття.
То це додаток для «Веселкової кухні»?
Так, правда, круто?
Потім зможу приймати тут замовлення
та міняти інгредієнти.
Відповідно до смаків, уподобань
і, найголовніше, захворювань клієнтів,
вони зможуть замовляти своє або змінювати страви.
Треба ж.
Шеф-кухар, який вміє писати код? Ніхто такого не очікував.
Я дуже пишаюся.
Таке відчуття, що прожите мною життя не було марним.
Звісно. Кожен досвід на шляху, яким ти йшла, додавався у скарбничку
і зробив тебе такою, як зараз.
Я прожила досить непогане життя.
Я пишаюся тобою, Сокрю.
До речі, ти ж пам'ятаєш, що ми робимо завтра?
Так.
Негарно?
Чому ти мовчиш?
Я намагався придумати…
правильне слово, щоб це описати,
але нічого не спало на думку.
Ти просто
сліпуча.
Дуже сподіваюся! У ній так незручно.
Ця сукня туго обтягує талію і стискає груди.
І дихати не можу. Це так незручно.
Ну, зате в цій сукні
ти не зможеш мене забороти.
Я куплю тобі цю сукню. Носи її щодня.
Це буде дорого.
Вона варта цих грошей.
Носи її, коли йдеш по продукти
або в лазню…
Чхвесине, підійди на секунду.
Щось не так?
-Що таке? -Мене тут щось щипає. Неприємно.
-Подивимося. -Ось тут.
Ага! Думав, я не зможу зробити це в сукні, так?
Я ж казала не втрачати пильності.
Ти справді хочеш робити це під час купівлі весільної сукні?
То чому ж ти в мені сумнівався?
Не має значення, у що я одягнена!
Мамо, ти готова?
Люба, вони чекають на вулиці…
Ну як я вам?
Весільна сукня в моєму віці? Це не по-дурному?
Ти прекрасна.
Ти сяєш. Не можу дивитися прямо на тебе.
Припини говорити дурниці перед нашою дитиною.
Мамо, мені вже 34 роки.
Для мене ти завжди дитина.
Тітонько Хьосок.
-Привіт, Сокрю! -Ви така гарна!
Щиро дякую.
Завдяки тобі я змогла одягнути сукню.
-То пусте. -Дякую.
-Мені так соромно. -Ви така гарненька!
Скажи?
Гаразд! Я припиню!
Я більше не буду!
Боже.
Я не сильно тебе скрутила.
Отаке скоро буде в мене життя,
де мені погрожуватимуть щодня?
Може, не скоро…
Ми можемо…
відкласти весілля всього на рік?
Що?
Мені ще так багато треба зробити.
Розбудувати ресторан,
і буде неправильно, якщо Моим не зможе прийти на наше весілля.
А ще…
найголовніше,
я хочу надолужити ті 30 років закоханості, яких у нас не було.
Будь ласка.
Ти засмутився?
Так.
Чому твої причини настільки вагомі, слушні
і дуже резонні?
Відмовити тобі неможливо.
То ти мене почекаєш?
Але ти така гарна в цій сукні!
Тобто я маю чекати рік, щоб побачити це знову? Ти лиха.
Є інша людина, якій вона личитиме більше за мене.
Ти знав?
Я хотіла тримати букет конвалій на нашому весіллі.
Так, але оскільки ми одружилися взимку, то не могли їх знайти.
Саме так.
Але зараз ми відновлюємо обітниці, і ось.
Ти знаєш, що символізує ця квітка?
Кажуть, вона символізує повернення до щастя.
Ми готові. Гаразд. Подивіться сюди, будь ласка!
Трішки всміхніться!
Синхьо!
Так, давай одну з сином.
Боже, ти такий красень.
Ваш син дуже гарний.
Правда ж? У неї гарний смак.
-Один крок сюди. -Так.
Гаразд, чудово.
І посміхніться!
Дивовижно.
Нарешті в нас є сімейне фото.
Ще ні. Сокрю!
-Так, тьотю Хьосок? -Чекай.
Вам щось треба? Принести помаду?
Ні, сфотографуймося разом.
-Що? -Ми тепер сім'я.
-Твоя правда. -Скажи, любий?
-Іди сюди. -Стань тут.
Ой, яка гарна сім'я.
Гаразд, нумо!
Чудово.
Чому так довго на сімейну фотографію?
-Ох. -Ідіть сюди.
-Так, я зараз зомлію від очікування. -Агов.
Вона сказала, що не їла два дні заради цих фотографій.
Це я вперше одягаю сукню на весілля.
Моє весілля було традиційне, в хянґьо.
Так, у ханбоку.
Вітаю! Я прийшов зробити ваші фотографії.
Треба відійти вбік.
-Так. -Сюди, Лаванди!
Люба, позуй!
Дякую! Ми такі гарні!
-Кидай букет! -Кричімо: «Лаванда!»
-Гаразд. -Слушно.
А тепер подивіться сюди.
На старт, увага, марш!
-Лаванда! -Лаванда!
Моя мама з подружками такі чарівні.
Так і є.
Схоже, вони щасливі.
-Твоя правда. -Їм не 57.
Вони як 17-річні дівчата.
Я знаю.
Сокрю.
Дякую тобі.
Якби не ти, я б навіть не подумав про це.
Чесно? Сини просто не розуміють своїх мам.
От подивися. Навіщо ти пішов за мною сюди?
Ти мав би бути поруч із нею.
Я весь цей час був її сином.
Настав час…
бути твоїм партнером.
Не можна гаяти часу, якщо ми хочемо надолужити 30 років закоханості.
Як саме?
Десь так?
Ага.
Саме так.
Я…
придумала іншу мрію.
Як наші батьки,
я хочу бути з тобою якомога довше.
Ти тільки зараз це придумала?
Я це вже давно відчуваю.
Ні, я, мабуть, відчула це ще до тебе.
Я занадто довго ігнорувала свої почуття.
Якщо пригадати,
це, певно, була моя найперша мрія.
Я добре про тебе дбатиму.
Зробімо
таке фото через 30 років.
Так, я тільки за.
Ласкаве, тепле
і сповнене любові.
МИНУЛО ДЕСЯТЬ МІСЯЦІВ
Не сміши. Це більше вражає!
Ти про що? Це було набагато складніше зробити.
Синхьо призначили
громадським архітектором Сеула, хоча він дуже зайнятий.
Ох.
Сказав, що працює над проєктом реконструкції міста.
Навіть коли клієнти з мішками грошей стають у чергу,
для нього головне — суспільні інтереси!
Не вивозити заводське обладнання,
краще залишити його, як є.
Він сказав, обов'язок архітектора — зберігати історію та культуру.
Синхьо має бути обраним посадовцем.
А як же Сокрю?
Уже отримала Помаранчеву стрічку через пів року після відкриття.
І ви всі бачили статтю про її ресторан
в щоденній газеті «Чину».
Там написали, що це ресторан, який зцілює і тіло, і душу
не тільки смачною, але й корисною їжею.
Вона впоралася з цим непростим завданням!
Бачиш цю хустку?
Синхьо привіз її з закордонного відрядження.
Вона від відомого розкішного бренду.
-Агов. -Що?
-Це. -Що там?
Сокрю сказала, цей відтінок мені пасує, і подарувала мені.
Вона каже, що в мене прохолодний літній відтінок шкіри.
-Дівчата. -У мене теплий тон.
Ви з нею тепер хвалитеся зятем і невісткою?
Ви двоє знаходите творчі способи поводитися, як дурні.
Овва.
А Йонду отримала нагороду на конкурсі з кодування в дитячому садку!
-Ого! -Вона мріє працювати в НАСА.
НАСА?
Треба ж, яке розумне дитя.
Так? Куди нам, ми хвалитися онуками не можемо.
Кіхун знайшов роботу!
-Та ти що? -Чудова новина! Яку?
Продає копіювальну техніку.
-Уже тиждень працює. -Чому ти не сказала нам раніше?
Спочатку сумнівалася в його виборі. У мене були змішані почуття.
Але позавчора Кіхун сказав мені,
що завжди мріяв носити краватку і їздити на роботу в метро.
Почувши це, я наче прокинулася.
Складання іспитів — не єдиний шлях у житті!
Саме так, він комунікабельний. Я впевнена, що він на своєму місці.
Звісно, так. Це прекрасна новина.
Наш копіювальний апарат в офісі доживає останні дні.
Треба подзвонити Кіхуну.
А я куплю йому краватку!
Він знайшов роботу, тітка має йому подарувати.
Добре.
-Купи в нього негайно. -Звісно.
Купи дорогу краватку.
Так, одна я тільки з найкращими побажаннями.
Скажи, що я дуже рада за нього.
Вітаю Кіхуна!
-Яка чудова новина. -Дякую!
-Ну що? Барбекю в моєму офісі? -Давай!
П'ятнадцять.
Чудово.
Шістнадцять.
Сімнадцять.
ПЕ ТОНЧІН СЕРТИФІКОВАНИЙ ТРЕНЕР
Вдих.
Вісімнадцять.
Дев'ятнадцять.
Гаразд, востаннє.
Відштовхуйся обома ногами й тримай штангу прямо.
Дивися прямо перед собою.
Наюн, твої стегна надто відхиляються назад.
Задій м'язи спини, щоб тримати її прямо.
Давай ще десять.
Може, зробимо перерву?
Не можна. Попереду ще багато роботи.
Перекусимо потім куркою з пивом?
Наюн, після всіх цих вправ ти хочеш випити пива?
Тобі не шкода свого тіла?
-Ні, я мала на увазі… -Гаразд, хапай штангу знову.
Тримай корпус, опусти плечі, задій м'язи спини!
І раз!
Два!
Чудово. Три!
Зосередься! Чотири!
Сокрю хоче додати веганські страви.
Тож я досліджував овочі.
Що корисно для профілактики раку?
Глюкозинолати мають протиракові та антиоксидантні властивості.
Зрозуміло. А в яких продуктах їх багато?
Ними багаті овочі, як-от броколі й капуста.
Але вони чутливі до нагріву,
тому краще їсти їх сирими, ніж термічно обробленими.
Зрозуміло. Тоді вона має робити салат.
Це найкраще.
-Ні! -Гаразд!
Боже.
Тобі наче три роки.
Це лише техніка.
Техніка, ага, аякже.
То що будемо…
робити завтра?
Мені треба на роботу.
Ох. Вийди вже на пенсію, гаразд?
Скільки ще ти плануєш працювати в тій лікарні?
Я твій єдиний друг?
От біда.
Завтра збираємо зразки для дослідження,
проведемо морську розвідку.
Пані Чон?
Так, сер. Перед цим буде інструктаж із техніки безпеки,
тому я була б вдячна, якби всі прийшли на годину раніше.
-Так, пані. -Так, пані.
А наступного тижня у нас буде протипожежне навчання.
Симулюватимемо пожежу на базі,
з рятувальними операціями, наданням першої допомоги та гасінням пожеж.
Це буде вкрай реалістично,
тож будьте готові.
-Добре. -Гаразд.
-Так. -Це все?
Це все.
Тоді добре. Засідання закрито.
-Дякую. -Дякую.
Данхо! Йонду!
-Моим! -Моим.
Стоп, а це не мій будинок?
Твій.
А де мама?
Вона на зборах Лаванд.
Ого, люди можуть подумати, що ти там живеш.
Твоя правда. Я практично живу тут.
Минулої ночі я ночувала в бабусі.
Зрозуміло. Он як?
Вона сказала, що немає сенсу мати окремі будинки.
Вона хоче виставити наш на ринок негайно.
Що? Ви всі стали справжньою сім'єю, поки мене нема?
Схоже на те.
Йонду.
Я так за тобою сумую.
Я теж.
Тому я надішлю тобі дуже великий подарунок.
Подарунок?
Тату, швидше скажи їй.
Цей подарунок — я.
Я приїду до тебе наступного місяця.
Ти про що?
Я офіційно їду на Південний полюс, щоб написати статтю про свій досвід.
Я отримав дозвіл.
Тоді…
Ми скоро побачимося?
Так.
На прекрасному краю Землі, там, де ти.
Їжа сподобалася?
Так, це було дуже смачно.
Дякуємо за їжу.
Це я маю вам дякувати.
А ось рецепти страв, які ви сьогодні їли.
А хіба можна так просто їх роздавати?
Це не комерційна таємниця?
Я все одно виклала їх у своїх влогах, так що все добре.
Хай наші клієнти насолоджуються смачною їжею
і не хворіють, для мене цього достатньо.
Я обов'язково спробую приготувати. Дякую.
Гарного дня.
-І вам. -Дякую.
Приходьте ще!
Я приготую тобі.
-Справді? -Так.
ГРАНАТОВЕ ДЕРЕВО
Пане Чхве.
Ти чув, що починають будувати флагманський магазин «Ґрейп»?
Так, я продовжу стежити за цим.
Не хвилюйся.
Ти навіть не дивишся на мене.
Знову над своїм працюєш, так?
ТЕРАСА, ВІТАЛЬНЯ, КАБІНЕТ НАШ ДІМ
Слухай, ти клявся, що побудуєш дім для мене.
Як ти можеш будувати спершу собі?
Синхьо.
Допоможи мені, Мьону. Я теж хочу одружитися.
Так. Ласкаво просимо до пекла.
-Тобто до раю. -Гаразд. Я пожартував.
Ого, вже пізно.
Ох…
МУЗИЧНИЙ КОНЦЕРТ ХЬОРИН-ТОНА ТУРНІР ІЗ БАДМІНТОНУ
Коли ви запропонували відкрити перший поверх,
я й гадки не мав, як це.
Так і не збагнеш, чи тут архітектурне бюро,
дитсадок чи центр для літніх людей.
Що? Мені подобається.
Ми зруйнували стереотип, що архітектурні бюро страшні.
Здається, я перетренувалася…
Що? Мамо!
-То ти був тут. -Тітонько Місок!
-Добрий день. -Добрий.
-Добридень, пані. -Добридень!
Ого, ви з Синхьо досі такі схожі одне на одного.
-Дякую, пане Юн. -Прошу.
Так.
Маю для вас подаруночок.
Я чув від Синхьо, що ви опублікували книгу.
-Так. -Он як.
Це мемуари про мої 30 років на посаді дипломата.
Наступного тижня роздаватиму автографи в книгарні.
-Правда? Можна прийти? -Звісно.
-Так, я прийду! -Ти теж приходь, якщо зможеш.
Може, спершу могорич вистав, щоб відсвяткувати вихід своєї книги?
Яловичину, а не свинину.
Просто розплатися за нас.
-Так. -Синхьо.
Можна я причеплю це сюди?
Звісно. Ось, давайте я.
Сюди.
КАЗКОВИЙ УРОК НА МІСОК
«Казковий урок»?
Так. Ти ж знаєш, я вмію розповідати казки.
Я хочу надихати діточок у Хьорин-тоні.
Я любив, коли ви читали народні казки і нам.
Я досі вчу англійську у твоєї мами.
Наступного року
я проведу тут урок англійської казки.
Уперед. Здійснюйте свої мрії, тітонько Місок.
КАЗКОВИЙ УРОК НА МІСОК ЩОСЕРЕДИ ТА ЩОЧЕТВЕРГА О 15:00
Привіт, дітки.
Я починаю казковий урок.
Ви ж прийдете, правда?
ВІДЧИНЕНО ЗАХОДЬТЕ
ПЕРЕРВА З 15:00 ДО 17:00.
СМАЖЕНІ ПОМІДОРИ ТА ЖЕЛЕ З ЖОЛУДІВ
Я ХВОРІЮ. НЕ МАЮ СИЛ ГОТУВАТИ.
БУЛО Б ДОБРЕ СКУШТУВАТИ ВАШУ ЇЖУ.
Після року боротьби з хворобою сьогодні я пішла їсти у ваш ресторан.
Я посоромилася вам про це сказати,
але ваша їжа дала мені теплий затишок і підбадьорення.
Також дякую вам за рецепт.
Ти йдеш?
Точно!
Чхвесине!
Чому ти так пізно?
Вибач, що змусила так довго чекати.
Я подзвонив, коли вже прочекав 30 хвилин.
А загалом 45 хвилин.
Вибач.
Здається, ти трохи змінився.
Раніше
ти був не проти, що я запізнююся, казав іти обережно.
Тепер ти злишся на вулиці.
Я не злився. Я просто спитав.
Ти супишся.
І голос теж знизився.
Це ти змінилася.
Наші плани такі тривіальні, що ти спізнилася майже на годину.
Знаєш, яким важливим був цей день?
Я скасував зустріч із підрядником нашого будинку.
То йшов би сам.
-Що? -Ти ж у нас експерт.
І сам упораєшся.
Яка з мене користь?
Серйозно, мене все влаштує.
Отакої.
«Усе влаштує»?
Ось як ти ставишся до нашого нового дому?
Та годі тобі. Я не це мала на увазі.
Слухай…
Якби до тебе зайшов клієнт і сказав байдуже:
«Дайте мені що завгодно», — приємно б тобі було?
Та я б і уваги не звернула. Просто порекомендувала б страву.
Зрозуміло. То це я один тут чутливий?
Твоя правда. Я дріб'язковий. Я прискіпливий.
Припини. Чому ти так поводишся? Це втомлює.
Як мене, який всю ніч сидів над кресленнями?
Та боже! Агов!
Ти завжди так ображаєшся?
Завжди прискіпуєшся до слів?
Ми що, зараз сваримося?
Не схоже, що ми в добрих стосунках.
Треба створити якісь офіційні правила для сварок.
Коли сваримося, ми завжди повинні триматися за руки.
Не допоможе — після кожного речення слово «любий».
Відпустити можна тільки після того, як сварка закінчиться.
Ходімо?
Так.
Про що ти думаєш?
Про наш новий дім…
навіть якщо тобі байдуже.
Ще щось про це скажеш…
Любий.
Можеш залишитися там жити зовсім один, любий.
Я чекав 30 років
і ще десять місяців, як ти могла мені таке сказати, люба?
У мене є ще одне прохання.
Любий.
-Два односпальні ліжка в спальні, любий. -Нізащо.
Потрібне двоспальне.
Не величезне. Нормальне.
Ну ти подивися.
Навіщо тоді взагалі питати про таке мою думку?
Я буду поруч із тобою,
наприклад, коли я сумний, розпашілий, роздратований,
навіть коли ми сваримося.
Додаймо ще один пункт до правил сварок.
Ніяких окремих кімнат і ніяких окремих ліжок.
Дзвони підряднику.
Може, можна зустрітися зараз.
-Правда? -Так.
Мені теж цікаво й не терпиться побачити наш дім, як і тобі.
А якщо він не погодиться?
Доброго дня, пане. Як ви?
Якщо не заважатимемо, нічого, якщо ми зайдемо зараз?
Так.
Чесно? Ви вільні?
Добре. Спасибі вам!
-Спрацювало. Яке полегшення. -Ого, яке полегшення.
Я вже думав, сьогодні нічого не вийде.
І запанікував.
Я знаю. Сьогодні було стільки роботи.
КІНЕЦЬ
КІНЕЦЬ І ПОЧАТОК
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова