"DET ÄR ETT JÄVLA ANSVAR ATT VARA SIG SJÄLV.
DET ÄR MYCKET LÄTTARE ATT VARA NÅN ANNAN ELLER INGEN ALLS."
SYLVIA PLATH
- Vi närmar oss slutet. - Slutet på vad?
Slutet på filmen och inspelningen.
- Det blir en till. - Hör du ens mig?
Jag började få torra ögon.
Från ingenstans. Som om jag alltid hade grus i dem.
Vi hade en ögonläkare här. Den som gör linserna.
Förlåt. Skip måste kolla. Den kan ha glidit.
- Silkesskjortan ställer till problem. - Jag sa bara: "Vad ska jag göra?"
Kan du säga några ord, Jay?
- Jag älskar dig. - Lite mer, tack.
Tio, nio, åtta, sju. Tisdag, torsdag, onsdag.
- Jay, du är bäst. - Nej, nån måste vara bättre.
Här ser vi hela världen, gott folk.
Han gav mig några droppar, och den bara försvann. Torrheten.
Man måste alltid ligga två steg före. Jag tog bara beslutet. Jag tänker inte...
Just nu är din ångest på tio, så det är klart att du vill sluta.
För att jag är din pappa.
Ditt hår känns underbart. Använde du balsam?
- Förväntan är det värsta. - Får jag se ditt byxben?
Ursäkta, men Hailey vill se dig i den blodigare rocken.
Tog du paprikan eller raviolin? Jag borde ha tagit raviolin.
Jag drack bara en shake.
- Vem vill vara ung? - Har du testat vassle?
- Göm er, allihopa! - Var är hunden? Kan vi ta det med hunden?
Jay vill ha hunden. Kom med hunden.
- Hunden tjänar mer än oss. - Kan vi få duggregn?
- Det där är mer som en syndaflod. - Nej, det är duggregnet.
Jag har sett dig blomma under hela turneringen.
Du har hittat din andra serve.
Tror du inte att Coco blir nervös och ringer sin pappa?
- Den blodigare rocken. - Den är bättre.
- Din espresso. - Tack. Inte mer än en klunk efter 16.
- Du är ny, det visste inte du. - ...blir det allas vår sista film.
- De släcker lamporna och det är över. - Ja, det är klart att du ska ringa.
Tänk inte på det. Nu attackerar du dig själv ur alla vinklar.
- Jag hade en dubbel i 5K:an. - Skuld är en sekundär känsla.
- Tack, Clay. - Ett nöje, Jay.
Jag åt inte bröd idag. Det var din bror.
- Vad tror du? Vi har ett par som är bra. - Vi ser bara vad som händer.
- Vill du ta om det? - Vi testar och ser.
Tystnad, är ni snälla. Det är tagning.
- Rulla ljud. - Rullar.
- Ljudkoll. - 138 Echo, tagning 11.
- Vänta, jag ska bara kolla tagningen. - Kamera redo. Action.
Jag vill inte vara här längre, Jerry.
Jag vill lämna den här festen.
Han är för tidig. Kan vi ta om det? Vänta med Jerry lite.
Bryt inte. Fortsätt rulla. Lite mer ansjovisgegga på...
- Tystnad, tack. - Tack.
- Okej. - Okej, vi rullar.
Action.
Jag vill inte vara här längre, Jerry.
Jag vill lämna festen.
På sätt och vis...
...har jag redan dött.
Jag har tur.
Min tid gick medan jag fortfarande levde.
Jag fick se det ta slut innan slutet.
Det är inte klokt. När man dör...
...är allt man trodde man var...
...inte sant.
Duktig hund.
- Och... bryt. Jättebra. - Kan vi ta om det?
- Vill du det? - Jag tror att jag kan bättre.
- Tystnad, tack. - Annorlunda. Jag vet inte.
- Men om du är nöjd... - Jättenöjd.
- Okej. - Om du har en idé...
- Jag tänkte det, men... Är du nöjd? - Jättenöjd, men du får ta en till.
- Känns det bra? - Verkligen. Jag gillade de tidigare också.
Bra.
Okej?
Okej.
Och det är wrap på Jay Kelly!
Och wrap på Eight men from now!
- Bravo. Den här blir bra. - Det är en ära. Tack för tilliten.
Vi tog oss till tennisfinalen, Vivienne. Det ska vi fira.
Nu måste du vila, för paret Greenberg är tuffa motståndare.
Men jag tror på dig och mig, tjejen. Jag älskar dig, Vivi.
- José! Pops! Ni är grymma! - Tack så mycket. Tack.
- Ni får aldrig äran. - Det betyder mycket.
Jag ringer tillbaka, gumman.
Okej, allihopa. Tack så mycket. Bra jobbat!
Ett par påminnelser.
Vi har Omega-tillställningen imorgon klockan 11.
- Candy kommer... - Klockan 9.
- Tittade du? - Ja.
Du sa inget.
- Du stör dig på mina åsikter. - Säger du inget hatade du väl det.
Du var lysande. Tagning sju var bäst.
Varför sju?
- Börja inte nu. - Med vad?
Du är alltid sån här när vi är klara. Du blir känslosam och skyller på mig.
Ja, kanske sju. De kan alltid klippa till hunden.
Hunden var bra.
Hur känns det att uppleva sin egen död?
- Jag dog inte. - Det vet jag.
- Hur kan du då spela det? - Man låtsas, Candy.
- Det vill jag inte kunna. - Tack för ert hårda arbete.
- Ni är oumbärliga. - Tack, Jay.
- Du är bäst. - Jag är bäst.
Varför finns det alltid cheesecake i alla mina rum?
Det står i din rider, med nötterna, frukten och allt vatten.
Varför står det i min rider? Jag gillar det ju inte.
- En gång sa du att du gillade det. - Aldrig.
Det borde stå "aldrig cheesecake" istället.
Och middag med Daisy imorgon.
- Kocken Mario ska laga tamales. - Bra.
Och Antonio från Toscanas konstfestival ringde igen.
- De vill ha svar om hyllningen. - Jag sa nej.
- Jag sa det, men de är ihärdiga. - Fortfarande nej.
- De har väldigt gott anseende. - Aldrig i livet.
- Du hinner knappt ändå. - Inga hyllningar.
Vi börjar filma om ett par veckor.
Det var då jag insåg att jag är smartare än du.
Vad menar du?
- Jag vet mer än du. - Gör du?
- Det gör du inte alls. - Jo.
- Om vad? - Om allt. Vad heter Kroatiens huvudstad?
- Jag vet knappt Kaliforniens huvudstad. - Vad hette Agamemnons fru?
Det är bara fakta. Vem som helst kan lära sig fakta.
Jag vet mer om känslor och sånt. Det måste man ha levt för.
Jag är mer känslomässigt intelligent.
Får jag inte vara smartare än du? Är inte det hela poängen.
- Jo, men är det inte lite tidigt? - Det är inte mitt fel.
- Det ser bra ut. - Tycker du?
- Det märks inte. - Ja, hon var bra. Hon lämnade lite grått.
- Det brukar bli för svart. - Det är inte...
Nej, det är precis lagom.
- Kör helgrått snart, om du frågar mig. - Ja, men inte riktigt än.
Okej, jag ska träffa Moses och Rio. Jag älskar dig.
Ska vi inte äta middag ikväll? Mario ska laga tamales.
Hade vi bestämt det?
Okej.
Okej, gå till dina vänner. Det kommer andra middagar.
Den förra är klar nu. Louis-brödernas film ska spelas in här.
Jag är här hela sommaren.
Jag ska till Europa med Rio och Moses. Det har jag berättat.
- Var inte det i juli? - Nej, i juni.
Jag åker till Paris på lördag och sedan mot Toscana.
På lördag? Det är ju... Lördag. Det är för snart.
Jag är ledig i två veckor. Då hinner vi inte umgås.
- Det är sista sommaren. - Därför vill jag träffa mina vänner.
Det blir så ensamt här utan dig.
- Du är aldrig ensam. - Inte? Jag känner mig alltid ensam.
Tack, Silvano.
Okej.
Får jag följa med?
Vi ska på en cool jazzfestival i Paris. Det blir mycket folk, så du kan inte.
Sen tar vi ett tåg utan första klass till Pienza, och vi ska tälta.
Alltså... Kom igen.
- Jag växte upp i ett tält. - Men inte längre.
- Muskelminnet är kvar. - Okej, bra. Jag måste gå nu.
- Hej, Ronnie. - Daisy.
Vivienne lade ut om tennisen. Ni är så gulliga.
- Vi kom till final. Vi är så glada. - Här har du en vän, pappa.
Vill du ha en tamale?
Peter Schneider har dött.
- Fan, jag måste ringa honom. - Nej, jag fick precis veta det.
Han har dött.
På riktigt?
Jag beklagar.
Jag vet att du älskade honom.
Jag har hans meddelanden kvar.
- När träffade du honom senast? - För kanske ett halvår sen.
Raring, jag gör en macka åt dig.
Jag har saknat dig, Peter.
- Var har du knivarna? - På magneten vid skärbrädan.
- Just det. - Förlåt att vi stökar till det, Barbara.
Det gör inget, Jay.
Vet du vad?
Det känns inte riktigt som att mitt liv...
...är verkligt.
Eller kanske bättre uttryckt, är att mitt liv inte...
...känns verkligt.
Jag hörde att det tog slut med handmodellen.
Det är som att dö lite, eller hur?
- Majonnäs? - I kylskåpet på hyllan.
Just det.
Hur mår flickorna?
Daisy tar examen i vår,
och sen ska hon till Johns Hopkins och läsa biokemi, om du kan tro det.
- Hon är strålande. - Jess är i San Diego.
Det är...
- Jag vet inte vad jag ska göra med det. - Det löser du. Har du olivolja?
Ja, där borta.
Jag har tänkt mycket på Cranberry Street.
Vi hade så kul när vi filmade den, eller hur?
Vi skrattade hela tiden.
Visste du att det är 35-årsjubileum alldeles snart?
Jess föddes året därpå. Det är så jag vet.
- Alla mina minnen är filmer. - Det är vad filmer är för oss.
- Tidsfragment. - Tidsfragment.
- Har du saltgurka? - I skafferiet. Tror jag.
Ja, det har du.
- Kolla utgångsdatumet. - Gurkor går inte ut.
Det gör de visst.
Inget fel på dem.
- Trettiofem år. Är det möjligt? - Allt är möjligt.
Det var så magiskt.
Jag trodde att alla skulle bli så.
- Det blev de inte. - Väldigt få blir det.
Det glädjer mig att du har tänkt på oss. Jag har en film jag vill göra med dig.
- Prostitueringsfilmen jag berättade om. - Jaså?
Ja.
Jag filmar just nu och sen har jag en till direkt efteråt.
Känner du till de unga bröderna Louis? De beundrar dig mycket.
Jag gillade inte deras film. För mycket MTV.
- Jag är inte så tillgänglig. - Jag kan vänta.
- Peter, den är inte för mig. - Jag och min assistent Shelley skrev om.
Du träffade henne på idiotens premiär. Den är modernare nu. De har mobiler.
- Det är inget jag vill utforska. - Jag tänkte be Daphne spela frun.
- Hon har gått i pension. - Kan du inte bara ta den?
- Advokaten säger att vi måste ha ett namn. - Det kan jag inte.
Jag ska vara ärlig.
Jag behöver pengarna.
- Jag kan ge dig pengar. - Jag måste filma igen.
Jag vill göra två i rad. Direkt efter varandra.
Du vet vad käre Truffaut sa: "Ibland är kvantitet imponerande."
- Konst är personligt, vet du. - Jag förstår.
Kan du låna ut ditt namn?
Det går inte.
Förlåt.
Åh, vad gott!
Saltgurka går inte ut.
Pappa var aldrig där.
På 70- och 80-talet var han alltid på inspelningar.
När han började få problem,
efter att ha gjort ett par filmer som Hollywood skulle kalla
"bomber" eller "kalkoner".
Eller ursäkta, jag är inte i branschen, så jag vet inte.
"Floppar" som generation Z numera ser som kultklassiker.
När branschen vände honom ryggen efter hans tredje konkurs,
tvingades han sälja sitt älskade hus Casa del Oro i Bel Air,
och flytta in i en tvåa i Encino.
Han försökte alltid få in pengar.
Han drömde om nästa film.
Och på sin dödsbädd sa han till mig:
"Jag vet hur filmen slutar."
"Den handlar om kärlek."
Du minns inte mig, va?
- Jo, så klart. - Nej.
- Jo då. - Hur känner du mig?
Jag var med i den enda film han regisserade från hästryggen.
Jag älskar er. Jag måste nog rädda Jay.
Hur lång tid tror du...
- Jag har strandstädning kl. 15. - Ja då.
- Om jag är sen räknas det inte. - Ta bilen.
Det blev så klart hans sämsta film.
- Du vet inte vem jag är. - Jo, det vet jag.
Jag tror dig inte.
- Tack för att du är här, Jay. - Jag beklagar verkligen sorgen.
Pappa sa alltid att han hade sån tur som hittade dig.
- Han förändrade mitt liv. - Han tänkte samma sak om dig.
Han ville att du skulle ha en scarf.
Jag är glad att vi kom. Det gör det mer verkligt.
- Det känns inte verkligt. - Jag vet.
Döden är alltid så överraskande, särskilt i Los Angeles.
Fin scarf.
- Vill du ha den? - Tack.
- Varför gjorde jag inte bara filmen? - Du känner så för att du är snäll.
Han kunde ha fått använda mitt namn.
- Jay? - Hej.
- Tim? - Ja.
Timothy. Hej.
- Bli inte rädd. Jag förföljer dig inte. - Nej, det är...
- Var du på...? - Ja.
- Det var en stor förlust. - Ja.
- Han var speciell. - Vi är så upptagna, och så dör folk.
Ron, det här är Timothy, min gamla rumskompis.
Vi gick scenskolan tillsammans. Min gamla polare.
- Polarn. - Ja, ja. Tim. Kul att se dig.
Ron Sukenick, Jays manager och vän. Jag har hört mycket om dig.
Har du? Bara bra saker, hoppas jag.
Vi var ganska stygga pojkar på den tiden.
Ja.
- Hur har du haft det? - Bara bra.
Jag lever livet, du vet. Hur är det med dig?
- Dum fråga, det är väl jättebra? - Det är bra, du vet.
- Kul att se dig. - Detsamma.
Jösses.
Okej då...
Vi ses.
- Okej. - Trevligt att träffas.
Jag följer inte efter dig, jag har parkerat där.
- Ska vi inte ta en kaffe nån gång? - Det vore jättekul, ju.
Hur ska jag...? Ska jag kontakta ditt kontor?
- Ring mig. - Han meddelar mig om du...
- Varsågod. - Åh. Ja. Okej. Toppen.
Om det inte går bra är det inget tvång.
Jag har faktiskt tid nu.
Vad kul!
- Minns du Chez Jay vid vattnet? - Javisst. Vi ses där.
Polarn.
- Ska jag följa efter? - Åk hem du.
- Är han okej? - Han är en vän jag inte sett på länge.
- Det är folk där. - Folk är ingen fara. Vi ses imorgon.
- Nej, jag har ju tennisfinalen med Vivi. - Ja, lycka till.
Ta det lugnt med drickat. Det är en känslofylld dag.
Håll dig till öl.
Min guru säger att när någon är döende och närmar sig den andliga världen... Tack.
Då blir de mindre rädda för döden.
- Har du en guru? Vad coolt. - Döden blir mindre verklig.
Och...
Självklart blir makt och framgång helt overkliga,
eftersom de inte räknas längre. Men som Peter sa, är allt som återstår...
...kärleken.
- Det var fint. - Jag vet.
Nu gör jag det. Hej, får jag ta ett foto?
- Visst. - Okej, tack.
- Okej? - Ja.
- Jag vill gärna ha din gurus nummer. - Han är magisk. Han är bäst på sms.
Jag älskar det här stället. Jag har inte varit här sen...
Sen scenskolan.
- Träffar du nån från klassen? - Nej. Gör du?
Ja. Vi har återföreningar. Du är nog den enda som arbetar än.
- Nej, Cindy gör många voiceovers. - Men det var dig vi såg upp till.
- Nej, nej. - Jo!
Du var bäst av alla. Du var metod. Jag var inte metod.
- Du var metod. - Jag var metod light.
Du kunde göra vad som helst. Jag älskade att se det.
Du skulle kunna läsa den här menyn.
Gör det där du gjorde. Läs menyn. Kom igen.
Okej, okej. Det här är utan känsloval.
Tryffelparmesanpommes. Brysselkål med honungsbalsamico och bacon, 12 dollar.
En klyfta isbergssallad, räkcocktail, calamari med citronaioli, 15 dollar.
Du...
- Gör det med känsloval nu. - Jag vet inte... Jag är barnterapeut nu.
Gör det.
Jay Kellys stirrande.
Action.
Okej då.
Få se. Vad skulle Larry säga?
Okej.
Jag minns en sak som är viktig för mig.
Jag kan se honom.
Jag hör honom. Jag kan prata igenom det.
Tryffelparmesanpommes.
Brysselkål med honungsbalsamico och bacon, 12 dollar.
En klyfta isbergssallad och räkcocktail.
Calamari med citronaioli kostar 15 dollar.
Det är metodskådespeleri.
Det är helt fantastiskt. Herregud.
Nej, mitt problem var att jag inte var ambitiös.
Det är en så hård bransch. Den önskar jag inte någon.
Jag tänker ibland att jag ska sluta.
Nej, lägg av. Det har gått bra för dig, Jay Kelly.
Jag fattade två dåliga beslut.
- Jaså? - Ja.
Jag tackade nej till 90210. Jag spelade Hamlet i Louisville.
Coolt. Jag har inte spelat teater på...
Sedan high school. Vad var det andra?
Att ta med dig på provspelningen.
Men mina söner fick se mig vänta vid skolan varje dag.
- Det måste ju betyda något. - Det är det enda som räknas. Det enda.
Jag beklagar. Jag har läst om dina skilsmässor.
Dina döttrar måste vara fullvuxna nu.
Daisy ska studera till hösten. Tack och lov skiter hon i skådespeleriet.
Men jag får panik...
Tanken på att hon ska flytta. Det känns som om jag missade det.
Du...
Föräldraskapets tragedi.
Vi kan bara lyckas genom att göra oss själva irrelevanta.
- Det är så tragiskt. - Kom igen. Du har gjort rätt val för dig.
Du gör filmer. Världen vill ha dem. Min värld är så mycket mindre.
Jag går ut med hundarna. Jag är med min familj och mina patienter.
Kul att se dig, Tim.
Det är kul att prata om den tiden.
Det är kul att ha kontakt med dig och...
...och den där killen.
Killen jag var.
Är det?
Ja.
Honom vill du inte möta igen.
Va?
Jag ska vara ärlig. Jag hatar dig.
Du har stulit mitt liv.
Jag har inte stulit nånting.
Inte? Du stal mitt jobb och du stal min flickvän.
När jag var 23 hade jag inte mer.
Och nu tvingas jag läsa om Jay Kelly i tidningarna.
Hans otroliga ursprungshistoria.
Att han följde med en vän till en provspelning för Peter Schneider,
men att han fick rollen. Tänka sig.
Men ingen undrar över vännen. Killen han tog rollen från.
- Jag fick Peter att ta med dig. - Jag var en glorifierad statist.
- Med en replik. - Jag går nu.
Om folk visste vad jag vet om dig...
- Jag betalar. - Det har jag redan gjort.
- Kan jag få din autograf? - Ja, förlåt.
Oroa dig inte. Jag tänker inte berätta för folk.
Jag är inte sån.
- Jag vet inte vad du är för en. - Så viktig är du inte för mig.
Du är viktig för folket, kanske, men inte för mig.
Trist att du känner så. Jag har alltid tyckt om dig.
Det är inte bara jag. Din dotter håller med mig.
Daisy?
Jessica. Vi är vänner på Facebook. Jag rekommenderade hennes terapeut.
- Den charl... Prata inte med Jessica. - Bestämmer du vem jag är vän med?
- Nej. - Hon kallar dig tom.
Hon kanske har rätt.
Finns det någon där inne?
Du kanske...
...inte finns på riktigt.
Min bil är här. Vi släpper det.
Jag har alltid drömt om att slå dig.
Jag borde ha gjort det för längesen.
Kom igen.
Du hade aldrig fått den där rollen. Aldrig.
Du klarar det, gumman.
- Jag vet. Jag har bara den där känslan. - Det är okej. Säg adjö till den.
Jag försöker.
Ursäkta, Liz, kan Ron ringa tillbaka? Vivienne servar just nu.
- Ute. - Jag vet.
- Jag bara sa det. - Det var hur du sa det.
- Han ringer efter. - Förlåt, mamma distraherade mig.
Mig också, jag förstår. Du kan inte prata när vi spelar.
- Jag vet. Liz säger att det är viktigt. - Pappa, vad vet du om spöken?
Vänta, Vivienne får en omserve för hon blev distraherad.
- Nej, det vill jag inte. - Vad är det för regler?
Det är inte Franska öppna. Ge henne en omserve.
Om Vivienne får en omserve, varför får inte Michelle det?
- Jag kan också ta en omserve. Totalt kaos. - Ron.
- Jag vill inte ha en omserve. - Det är ingen omserve. Den räknas inte.
- Ja? - Svarar du inte?
- Vi servar för matchen. - Vi behöver dig nu.
- Pappa. - Jag kan inte, vi spelar.
Det är Jay.
- Jay vet att jag spelar. - Pappa.
Jay hoppar av filmen som börjar om en vecka.
- Bröderna Louis-filmen? - Pappa?
- David, ha inte munnen på staketet. - Det smakar gott.
Han hoppar inte av. Jay gör alltid så efter inspelningar.
Tro mig, Ron. Det är illa. Det är riktigt illa.
Ron.
- Idag. - Det är ett jobbsamtal.
Pappa.
Okej, jag kommer.
- Vet du nåt om spöken? - Ja, David.
Spöken är döda människor som kommer tillbaka
om de har oförrättade ärenden.
- Det är vår serve. - Vi måste skjuta upp matchen.
- Skjuta upp? - Glöm det.
Jag måste åka.
- Vart? - Till Jay.
Skjuter ni upp vinner vi.
- Säger vem? - Turneringens regler.
- Och om det regnade? - Det gör det inte.
- Det regnar inte. - Ron.
Jag har en bra känsla. Vi kan vinna.
Jag vet. Jag måste gå.
De väntar på dig.
Tack och lov.
- Vad hände igår? - Inget.
Vi gick på Peters begravning. Han träffade en gammal vän.
- De gick ut. - Något hände.
- Avhopp är ett kontraktsbrott. - Du har inte quesadillas?
Det kan jag göra.
- Var är Jay? - I sitt sovrum.
- Han packar. - För vad?
Jag vet inte.
- Han har inte råd att hoppa av. - Hans rykte skulle förstöras.
- Han säljer inte som förr. - Det gör ingen.
Han är inte 25 längre.
- Han är inte 55 längre. - Nu ringer studion.
Är ni klara?
Inget kontrakt bryts. Jay gör filmen.
- Det säger inte han. - Nu är jag här.
- Ta då reda på varför han har en blåtira. - Har han en blåtira?
Jay?
- Hej, broder. - Hej, vännen.
- Varför packar du? - Kom du från matchen? Hur gick det?
- Vi ledde 5-4 och servade. - Jag gör för många filmer.
- Men okej. Varför packar du? - Gör jag för många?
Du gör lagom många.
- Gör jag för många filmer? - Du jobbar mycket.
Du ser. Barbara vet.
- Vad hände igår? - Man kan aldrig ha för mycket underkläder.
- Och blåtiran? - Jag berättar på flyget.
- Vilket flyg? - Flyget jag bokade. Vi åker om en timme.
- Vart ska vi? - Vart ska vi, Meg?
- Frankrike. - Frankrike.
Frankrike?
Jag pratade med Daisys vän Rios mamma.
Rio använder hennes kreditkort, så hon ser transaktionerna.
Självklart.
Daisy och vännerna är i Paris och åker till Italien efter jazzfestivalen.
Ni ungar och era datorer. Frankrike.
- Vi har klädprovning på måndag. - Inte om vi är i Paris.
Båda bröderna Louis kommer. Marvin och Yusuf.
Om du behöver rensa skallen i några dagar kan jag säga det.
Säg att jag ska åka med Daisy och hennes vänner
till en jazzfestival i Paris, och sedan ta tåget till Italien.
Och du spårar henne genom hennes väns mammas kreditkort.
Det är sista chansen för mig att umgås med henne innan hon är borta.
Jag är ganska säker på att Daisy inte vill ha ditt entourage efter sig runt Europa.
Jag är ju Diors ambassadör så jag har anledning att åka till Paris.
Och sen ska jag ta emot den där hyllningen i Toscana.
- Vi tackade ju nej till hyllningen. - Ring och tacka ja.
Okej. Ta ledigt ett par dagar.
Kör upp längs kusten.
Beställ den där pinoten du gillade på Post Ranch.
Minns du handdukarna?
Vad betydde det där?
- Vi kan ta klädprovningen på tisdag. - Hör nu.
- Om du inte vill med reser jag ensam. - Ska du vandra ensam genom Europa?
Det är som en gasell ensam i Serengeti. Men inte en gasell. En cockerspaniel.
Den här cockerspanieln tar den risken.
Idag har de varit på Louvren, Café de Flore och en loppmarknad.
- De bor på ett vandrarhem i 11:e. - Nu är vi på gång.
Vi överraskar henne på festivalen imorgon.
Perfekt.
Ger de hyllningen till nån annan?
När Jay inte ville ha hyllningen bad jag dem att erbjuda den till Ben Alcock.
Gav du den till en annan klient?
Nån behövde ta den, och den är bra för Ben att ha.
- Fan och hans moster. Vet Jay om det? - Antonio lovade att göra två hyllningar.
Men de har bara en statyett.
Jag missar tre PR-event, en omslagsfotning för Vanity Fair
och Justins idrottsgrej för den här skiten.
Jag vet, men det är Jay.
- Varför har han en blåtira? - Vi kommer till det.
- Det är därför vi inte är gifta. - För att jag är lojal?
Nej, för att du är medberoende.
Vi är på väg till Paris.
- Och nu ska vi lyssna på hans pianospel. - Vi åker till Paris med flyg.
Sjung, Ronnie!
Ett äventyr till den plats där...
- Jag kan inte texten. - Kom igen.
Justin hamnade i B-laget. Det är så sorgligt.
Han vet inte vart han ska springa. Stackarn. Titta.
Han är så dålig på baseboll.
- Ska jag ta en halv eller en hel? - Vad är dosen?
- Glömde du glasögonen? - Jag fick bråttom.
David pallar inte avsked, men enligt terapeuten ska jag säga hejdå ändå.
- Han klarar sig. Han är fem. - De förtränger.
Han är fem, men jag borde ha sagt hejdå.
Ta en hel, annars stressar du och väcker mig.
Mannen på podcasten sa att vi alltid är alla åldrar.
- Bokstavligen? - Det vet jag inte.
Ja, jag tar en hel.
När jag är tio är jag samtidigt 30 och samtidigt 80.
Och tvärtom.
Varför har du en blåtira?
- Jag berättar i Frankrike. - Det är inget jag måste veta nu, va?
- Flyr du till eller från något? - Ja.
När jag minns förskolan är jag så gammal jag är nu.
Hur ska jag kunna veta det?
Hur det känns att vara kändis?
Det känns nog inte nåt särskilt.
Du pratar om berömmelse och framgång, ett solskensliv och lycka.
Du pratar om mig som om jag vore en kung.
Men dina ord är bara sötma som försvinner i munnen...
Okej, Jay, stanna där.
Vad kände du nu?
Jag kände mig uppblåst och framgångsrik.
- Som en stjärna. - Vill du bli en stjärna?
Alltså...
Ja, visst.
Fortsätt. Vad mer?
Jag njöt av att vara nedlåtande mot en ung tjej. Jag var kung.
Kändes det mäktigt och kungligt?
Det var mest poserande.
- Hur gammal är du, Jay? - Tjugotre.
Jag vill inte se dig försöka bli en känd författare i Ryssland före revolutionen.
Jag vill se bakiskillen som klev av bussen från Kentucky
och vill impa på de snygga tjejerna i klassen.
- Ska jag bara vara mig själv? - Vet du hur svårt det är?
Ja då.
Om du lyckas bli skådis blir lögner ditt levebröd.
Ljug så att du låter sanningsenlig, så kommer du att lyckas.
Det är jävligt förvirrande för en yngling som aldrig blickar inåt.
Du säger att du vill bli en stjärna. Jag har känt några såna.
Det är nästa nivå av jävligt förvirrad.
Då måste man spela dubbelt.
Först när man spelar sin roll och sen när man spelar sig själv.
Det måste man verkligen vilja.
Det vill jag.
- Tim. - Ja?
Vill du testa?
Visst.
Visa dem hur man gör.
Hur det känns att vara kändis?
Det känns nog inte nåt särskilt.
Du pratar om berömmelse och framgång, ett solskensliv och lycka.
Du pratar om mig som om jag vore en kung.
Men dina ord är bara sötma som försvinner i munnen direkt.
Jag ser inget särskilt fint med det.
Jag måste gå och skriva igen.
- Tim har en panikattack. - Varför?
Jag ska provspela för Peter Schneider.
- Vad coolt. - Tim hatar provspelningar.
- Jag är kass på dem. - Jag får aldrig några.
- De testar inte talang. - De testar nåt.
- Din talang skiner alltid igenom. - Följ med honom, Jay.
Du är lugnande.
Kom till baren sen. Gratis dricka.
Okej.
"Förr ville jag dö. Jag tänkte på min begravning.
Han är nog en lantis.
"Alla söta tjejer som grät."
Sen snackar han om himlen och stjärnorna. Han är för poetisk. En lantis vore mer...
"För många tjejer jag inte har satt på. Dede Duffy, till exempel."
Jag vet inte.
Typ: "Jag kanske kan växa mer.
Det är så många saker jag inte har gjort, men jag har inte ord för dem."
- Det är bättre. Säg det. - Jag kan inte sumpa manus.
- Det kommer att gå bra. - Jag blir så jävla nervös av sånt här.
Kolla här.
Det är ett tecken. Du kommer att få den.
Tack, polarn.
Ät den för tur.
- Va? - Bara hörnet.
- Ta till dig hans kraft. - Sluta, du skrämmer mig.
- Tim Galligan. - Ja.
Läser du mot mig?
- Ja. - Tack.
- Hej. - Tack.
Tack.
- Vem ska du läsa? - Jag ska läsa mot min vän.
Om det går bra?
Ja.
Tack.
- Du ska få några sidor. - Tack.
- Varsågod. - Tack.
Vad är du sur för?
- Jag är inte sur. - Inte? Du ser så ut.
Rynkan i pannan, härifrån och hit.
Förr ville jag dö.
Jag tänkte på min begravning.
Alla söta tjejer som grät.
Men jag vill inte dö...längre.
Jag har inte sett tillräckligt.
Jag har aldrig riktigt sett träden och himlen.
- Men nu... - Tack ska du ha.
- Scenen är inte slut än. - Det räcker. Tack.
Tack, Timothy. Tack så mycket. Bra gjort.
- Kan jag också få läsa? - Nej, tyvärr.
- Du står inte på listan. - Ja, raring, det går bra.
Om det är okej.
Ja.
Varför är du sur?
Jag är inte sur.
Inte? Du ser ut så.
Den där rynkan i pannan, härifrån och hit.
Förr ville jag dö.
Jag tänkte på min begravning.
Alla söta tjejer som grät.
Men jag vill inte dö längre. Jag har inte sett tillräckligt.
Det är för många tjejer jag inte har satt på. Dede Duffy, till exempel.
Jag kanske växer ännu mer.
Det är så många saker jag inte har gjort, att jag inte ens har ord för dem.
Jag har bara varit i Archer City, men jag behöver inte se Paris,
eller Rom, eller nåt ställe där de har kungar.
Jag är kungen här.
Jag är kungen i det här dammolnet. Jag är kung av min coca-cola.
Jag är kungen av Cranberry Street.
Tack.
- Kan du tänka dig att läsa en scen till? - Gärna.
- Förlåt att jag ändrade manus, det... - Nej, det gillade vi.
Det här är scenen...
- Gör det ont? - Det går bra.
Det är ingen fara.
Det märks inte ens.
Pappa sa: "Den första man möter när man kliver av planet är sig själv."
- Det borde vara välkomstkommittén. - Minns ni sist?
Chanelvisningen. I tystnad av respekt för kriget.
Jag minns att Gucci var högljudd. Den var kanske för fred.
Tack ska du ha, Antonio.
- De blåser en andra statyett åt Jay. - Bra.
- Vi är i Paris och åker mot er imorgon. - Jag ska kolla mina sms.
Rios mamma skriver att Daisy köpte biljetter till tiotåget.
- Ingen jazzgrej? - Tydligen inte.
Okej, vi åker direkt till tåget.
Ändrade planer. Vi tar tåget till Italien.
- Tåget? - Vänta.
Vi står ju precis vid ett flygplan.
- Varför flög vi till Paris, då? - Vi kommer med tåg.
Nej, jag har ett jobb i eftermiddag. Jag ska klippa Emmanuel Macron.
- Kan du ställa in? - Han är min första president.
- Herregud. Så, ja... - Klockan tio.
- Vi tar tiotåget. - Skojar du? Jay Kelly kan inte ta tåget.
Du har rätt, Antonio. Det är ett romantiskt färdmedel.
Det kanske kommer en tjänstebil eller nåt.
Med ett sigill eller... Jag tror...
Jag är en ateist som stödjer kyrkan. Jag håller med om allt utom Gud.
Men om Gud inte fanns vore livet absurt.
Just det.
NEDERLÄNDERNA
Jävlar. Är det Jay Kelly?
Tack, garçons, vad bra.
Ger han en autograf blir det tusen. Gå på nu.
- Du får en statyett, oroa dig inte. - Skulle jag inte få det?
Jag fixar saker så att du slipper få veta.
Varför berättar du det då?
För att vi tackade ja sent, så de gav priset till Ben Alcock.
Gav du Ben min hyllning?
- Du sa ju nej. - Sen sa jag ja.
Vi säger inte det till Ben, men du var förstahandsvalet.
- Du är huvudakten, det vet du. - Du förvirrar mig verkligen nu.
Ska jag få skit för det här?
Daisy! Hallå!
Nej.
Nej, nej. Ce n'est pas Jay Kelly.
- Plats 48 låter inte som första klass. - Det är det inte.
- Ska Jay Kelly sitta på plats 48? - Det fanns inga förstaklassbiljetter.
Kanske ingen första klass. Alla pratar franska.
Vi reser med Jay Kelly, filmskådespelaren. Har ni en privat vagn?
Femtio dagar efter påsk är en viktig helg för oss.
Jag vet inte vem jag ska vara arg på, men börjar bli arg på dig.
- Var arg på mig, Liz. Tåget var min idé. - Dig får jag inte vara arg på.
Claire skrev att Rio köpte en chailatte på Gare de Lyon för 45 minuter sen.
- Man går inte till tågstationen för kaffe. - Det vore konstigt.
Jay Kelly.
- Tror du han har blivit fattig? - Han forskar för en roll.
Prata högre, jag är på ett franskt tåg en fransk helgdag...
Han kommer på måndag morgon.
- Inte fan vet jag, Fête Nationale. - Gör det på första inspelningsdagen då.
Va? Säg om det där sista.
Hör du mig? Det är 50 dagar efter påsk här.
Säg det en gång till.
Vi spelar tre- eller fyrdimensionellt schack här.
- Skojar du? - Jag vet att Jay inte säger det.
Jag säger att han kommer.
Det är illa.
- Jag ska hämta nån. - Jag ringer tillbaka.
Släpp fram honom.
Är han verkligen på vårt tåg?
- Är du verklig? - Jag tror det, ja.
Ska du använda samma toalett som vi?
- Jag ska försöka komma ihåg locket. - Så normal.
- Han är schysst. - Väldigt helylle.
Han spelar aldrig förförare.
Det är så fullt. Det är 50 dagar efter påsk.
- Jag har inte åkt tåg på 20-30 år. - Tunnelbana?
Jag minns inte sista gången.
- Just det, Kozaks film. - Jaktscenen.
Det var på scen, men dimensionerna stämde.
Vi såg att du ska hyllas på konstfestivalen i Toscana.
- Är inte du för ung för en hyllning? - Jag har kanske inte fler filmer i mig.
- Minst en till. - Jag vill bli hyllad i Italien.
Clive, programmerare får inga hyllningar i Italien.
Du ska väl klä upp dig och bjuda hela familjen?
Det skulle jag göra i alla fall.
Clive har rätt. Det är din karriär. Bjud in dina barn. Bjud in din pappa.
- Pappa? - Jag vet, men varför inte?
- Barnen ja, men pappa vet jag inte. - Din pappa lever inte för evigt.
Okej, men du får ringa.
- Vi kan skicka ett flyg åt honom. - Okej.
Du milde...
När jag ser dig, ser jag hela mitt liv.
- Rich på studion skjuter på provningen. - Alan ringde.
Jay har varit i slagsmål. Han bröt näsan på en barnterapeut.
- Vad bröt han? - Visste du det? Har han sagt nåt?
Jag ville verkligen.
- Nej. - Är det kul att vara känd?
Du måste ha ett sånt solskensliv. Du är så lycklig.
Jag skulle hata att vara känd. Alla som tittar och pratar om en.
- Det är som att vara galen, va? - Ja.
Det underlättar inte vid resor. Här står han med oss.
Vad sysslar ni med då? Vart ska ni?
- Milano. Jag handlar i jordbruksredskap. - Det arbetade min far med.
Jag ska till Pisa. Jag är brandman.
- Jag har spelat brandman. - Roma!
- Vi arbetar i Vatikanen. - Jag ska till min dotter.
- Vad händer här? - Mina tankar formuleras i realtid, Liz.
Vi är på en tjejresa. Vi ska knulla.
- Vi är mattelärare. - Datorer. Bröllop.
Livscoach. Också bröllop.
- Minns du sist vi var i Paris? - Jag vill inte prata om det.
Vi har ju aldrig gjort det.
Pratat om det.
För 20 år sen lämnade jag dig uppe i Eiffeltornet.
Det var 19 år sen. Jag vill inte prata om det.
Jag har kollat upp dig. Du är 60.
- Ja. - Du får inte bli gammal.
- Om du blir gammal, så är jag gammal. - Vi slutar ihop.
Avgjort!
- Vill du ha jordnötter? - Visst!
Vad säger du om att du alltid spelar dig själv?
Vet du hur svårt det är att vara sig själv? Testa själv.
Jag ska få en hyllning i Toscana på lördag.
Ni är inbjudna. Allihop.
Prata med min PR-chef, Liz.
- Vilken tid, Jay? - Ursäkta.
Ångrar du nåt?
- Vad heter du? - Phoebe.
Du är tuff, Phoebe.
Vi ses i Toscana!
Arrivederci!
Alla är så trevliga. Folk är så trevliga.
Det här är världens godaste nötter. Smaka.
God. En europeisk jordnöt.
- Jag vet att du är allergisk. - Ja, min hals svullnar och jag dör.
Hur kan jag spela folk när jag inte träffar folk? Inte rör folk?
Rör inte folk.
Gubben, du vet när du säger: "Säg inget om jag inte måste veta."
- Det här är inte en sån gång... - Varför berättade du inte om slagsmålet?
- Jag trodde inte att han... - Han har stämt dig.
- Det är svårt att vara ärlig... - Du måste berätta allt för oss.
...älskar dig vad som än händer...
- Vad säger du? - Vi gör det.
- Du älskar honom. Jag jobbar för honom. - Jag avgudar dig.
Men när pressen får veta måste vi ha en egen historia.
Slog han först? Fick du blåtiran då?
För "Jay Kelly försvarar sig mot galen stalker" låter bättre
än "Jay Kelly spöar upp barnterapeut."
- Det var inte så det gick till. - Vad vet vi?
- Om jag har filmat klart är det okej. - Säg inte så. Du menar inte det.
Du bröt näsan på honom, säger de enligt Alan.
"Flera frakturer som behöver opereras, plus försämrat luktsinne..."
Han sa att jag stal hans liv.
"...potentiell missbildning kan leda till kompensation på 100 miljoner dollar."
Jay Kelly.
Jay Kelly. Jay.
Jay Kelly.
Jay.
Kelly.
- Kom igen, vi missar tåget. - Daisy, jag kommer.
Jay Kelly.
Gary Cooper.
Cary Grant.
Jay Kelly.
Clark Gable.
Jay Kelly.
Robert De Niro.
Jay Kelly.
Hejdå, vännen. Hejdå, mamma. Ha en bra helg.
Körde du hit från Los Angeles själv?
Jag ville se dig i ditt liv.
Jag har varit i San Diego i nästan ett år.
Min senaste film tog lång tid.
Sen hade jag en vodkareklam i Grekland, så jag har tur som har en helg.
Jag vet att du har mycket.
Jag satte mig i bilen och körde ända hit.
Så, kan du...
Kan du liksom gå in på en bensinstation ensam?
Ja, jag tankar själv och sen sätter jag på mig en keps.
- Och om du behöver kissa? - Vid vägrenen.
Herregud, pappa.
Jag älskar att se dig med barnen. De avgudar dig.
Jag har äntligen kommit på vad jag vill göra.
Det tog ett tag. Skådespeleriet sabbade mig totalt.
Man blir så osäker. Jag vet inte hur du gör.
Jag är osäker.
Men du kunde alltid.
Uppträdandena du gjorde som liten, i trädgården med din syster.
"Det är Kelly och Kelly."
Nej, det var "Kelly och Kel-ly".
Jag är så glad för din skull.
- Om jag kan hjälpa dig med hyran eller... - Nej, tack, pappa.
Men det var kul att du kom. Ska vi åka en sväng?
- Theo fyller år nästa vecka, förresten. - Jag vet.
- Du behöver inte påminna mig. - Det har du andra som gör.
Nej, jag vet att det är den 24:e. Jag har köpt en ponny i verklig storlek.
- Ett gosedjur. - Den blir han glad för.
Vart ska vi?
Jag har träffat en terapeut och...
Han har blivit en viktig person i mitt liv.
Jag har bokat tid för oss båda hos Carter.
Är Carter...?
Jag är hungrig. Vi kan väl stanna och äta och prata bara vi två?
Det är därför jag inte sa det.
Jag visste att du inte skulle vilja.
Det här är viktigt för mig.
FÖRVANDLINGEN BÖRJAR HOS DIG
Ursäkta solglasögonen. Jag har problem med näthinnorna.
Så jag är väldigt känslig för starkt ljus.
Det gör honom mystisk.
- Du borde väl ha solglasögon? - Om det är soligt, ja.
Surfar du?
Lite. Jag är inte så bra.
- Det gissar jag att du gör. - Varje dag, tills jag bröt lårbenet.
- Sen tog jag psykologexamen. - Jag beklagar.
Men... det är väl bra?
- En dörr och ett fönster... - Ja.
Tack för att du kom. Det var modigt gjort.
- Okej. - Jessie och jag har jobbat mycket ihop.
Och Jessie har skrivit ett brev till dig. Det är från henne som tioåring.
- Hon vill att jag läser det. - Kan inte du läsa det?
Jag kan inte utan att gråta, så vi bestämde att Carter skulle läsa.
Okej, om du...
"Kära Jay."
- "När du övergav mig..." - Det gjorde jag inte. Det är din mamma...
- Försök att inte avbryta. - Jag lämnade henne, inte dig.
- Jag var ju med henne. - Jag slutade inte vara din pappa.
Jessie har berättat lite om din relation till din egen far.
Jag är inte som han. Han är en argsint, bitter egoist.
Din beslutsamhet att inte bli som han kanske tog över dina egna faderskänslor.
Läs vidare.
"Du säger att du alltid vill vara med mig, men dina handlingar säger något annat.
Min värsta dag var när min barnvakt hyrde filmen du gjorde med Daphne Spender.
Hon kunde inte tro att jag inte hade sett den. Och i den...
...spelade du en så bra pappa.
Du var så fin med din lille son,
och mot Daphne.
Jag grät och grät.
Ni var en lycklig familj."
Det här går inte.
- Jag är inte klar. - Ska du inte höra hela?
Inte om Carter läser det.
Jag visste att du skulle få det att handla om dig.
- Carter sa det. - Carter gråter.
Det är intressant att du inte gråter.
Man får publiken att gråta genom att inte göra det.
Vet du hur jag vet att du inte ville vara med mig?
Du var inte med mig.
Hon är i kafévagnen.
Förklara, Ron. Om han inte bryr sig, varför ska vi?
Det är klart att han bryr sig. Det är så han hanterar känslor.
"De är så trevliga." Klart att de är.
Du kommer från vita duken. De är inte så mot alla.
De verkar trevliga.
Vi är i andra klass på ett franskt tåg med ett spädbarn.
Ett spädbarn som slåss.
- Vi har känt honom i 30 år. - Vi känner inte Jay.
Vem vet vad mer han har gjort?
Vad han gjorde för skit i Kentucky. Det kan spåra ur.
Det var annorlunda när vi var unga. Det var kul. Jay var vårt barn.
- Vi tar hand om det här. - Det ser inte bra ut i 60 års ålder.
Vi tar honom till hyllningen. Där känner han sig älskad.
Som om han är den första att få ett sammanbrott.
- Kom ihåg... - Alla får sammanbrott.
- Vi har vindruvor. - Banan?
Varenda jävla sekund.
Det var faktiskt lite oförskämt.
Varför, Ron?
Varför ska vi jaga ett barn
när vi har våra egna barn hemma som blir äldre varje minut?
För att vi stöttar en stor konstnär som visar andra
hur det är att vara människa.
Vi är också människor.
- Ännu mer. - Det handlar inte om oss.
Vår kärlek är ovillkorlig. Vi är som föräldrar eller låtsaskompisar.
Vi försvinner i skydd av natten, utan spår.
- Kanske ett elegant visitkort som singlar... - Vad i helvete snackar du om?
Han är varken vår familj eller vår vän.
Han har precis varit på Viviennes 16-årsdag.
- Var du på Daisys examen? - Det var nog ett litet firande.
Du var inte bjuden, för det här är ensidigt.
Ingen säger det, men det är så det är.
Vi är inte för honom vad han är för oss.
Jag håller inte med.
Vad är det?
Okej. Min pappa är Jay Kelly.
Som skådespelaren?
Ja, som skådespelaren. Han är skådespelaren.
Jag berättar det nu för att han kommer där.
- Hej! - Hej.
- Vi verkar vara på samma tåg. - Ja, är inte det sjukt?
- Det är skumt, pappa. - Jag var i Paris.
Det var en Diorkampanj och lite andra grejer.
Och sen tog jag det här tåget till min hyllning i Toscana. Hej, Rio.
Så...
Hur var jazzfestivalen?
Vi gick inte. Guillaume säger att det bara är fusion nu.
Bonjour. Guillaume.
- Guigui. - Guigui. Jag heter Jay. Hej.
Guillaume serverade oss på Café de Flore. Han är sångare och filmskapare.
Nej, det är jag inte.
Det är pinsamt att säga filmskapare till dig.
- Det är det inte. - Nej.
Daisy, hur känns det att ha
hjälten i så många av vår tids storfilmer som din pappa?
- Ja, Daisy, hur känns det? - Jag känner honom för väl för att svara.
Jay Kelly är en hjälte i filmhistorien.
Jag gillar honom.
Vad skulle jag säga?
Jag vill inte störa.
Jag ville bara bjuda er allihop till min hyllning på lördag.
Jag kan fixa biljetter till er alla fem.
- Sen när bryr du dig om en hyllning? - Jag tror att jag gör det.
Jag ska bjuda pappa.
- Jag vill ha en familjegrej. - Vill du ha farfar där?
Jag vill det, och jag ska bjuda Jessica också.
- Jessie? - Ja.
Det är mer komplicerat med henne. Vi två är ju i samma land.
På samma tåg.
Jag återkommer. Vi har ganska tajt schema.
Vi ska på en gammal hästkapplöpning. Det blir kul.
Då så...
Var det bra i Paris?
- Det var otroligt. - Berätta allt.
Vi hoppade från stenar ner i dammar i skogen.
Vi var på en bar David Lynch har designat, och jag åt hjärna.
Vi besökte Delacroix hus. Känner du till hans målningar? De är otroliga.
Pappa, lyssnar du?
Jag lyssnar. Så här ser jag ut när jag lyssnar.
- Jag berättar om Paris. - Spola tillbaka två meningar.
- Du har ADD. Jag ska köpa snacks. - Nej, inte snacks. Stanna.
Förlåt. Det är bara konstigt. Det är härligt, men det är...
Det är konstigt att höra om dina upplevelser
och se dig så självständig.
Förlåt. Berätta.
- Åt du hjärna? - Jag åt hjärna.
Vi dansade med några tangokillar utanför operan.
Jag tror att jag vill bli skådespelare.
Wow.
Okej.
Om du fortfarande vill det efter högskolan...
Jag vill nog inte börja studera än.
Guigui ska filma på Sicilien, och han vill ha mig med.
Det är en liten film om minnen och drömmar.
Du ska studera.
Du har jobbat hårt. Det är en möjlighet jag aldrig fick.
Jag tänkte aldrig bli skådis på grund av dig, men jag är bra.
- Du tyckte att Jessie hade mer talang. - Du är mer briljant än de flesta.
- Men du vill inte ha det livet. - Hycklare.
- Det är ditt liv. - Det är svårt och man missar mycket.
- Man blir galen, och man blir ensam. - Du är aldrig ensam.
- Tack, Silvano. - Varsågod.
Tänk på hyllningen.
Jag kan fixa det från kapplöpningen eller var ni än är.
Jag kan skicka en bil eller helikopter. Farfar kommer med jet. Vad som helst.
Hur hamnade du på det här tåget?
Vad...?
Jag visste. Jag...
Jag...
Jag visste för att...
...Rio använder sin mammas kreditkort.
Herregud vad sjukt. Rio, din mamma spårar ditt Amex.
Fan.
- Jag ville överraska dig. - Du förföljde mig.
Jag är här för att du inte bara kan åka och sluta vara barn.
- Vi har inte umgåtts tillräckligt. - Och allt ditt folk.
- Nej, jag är inte sån. - Jo, det är du.
- Du sa precis "helikopter". - Jag vill bara göra det lättare...
Jag vill inte ha nån helikopter eller jet.
Jag vill ha skakiga tåg, vandrarhem och tält.
Jag vill ha min resa utan dig, pappa.
Jag hatar dig, mamma. Du är som Ryssland.
- Förlåt. - Aldrig.
Nej!
- Spärra inte kortet. - Trevligt att träffas.
Gå inte. Han behöver dig.
- Jag behöver dig. - Hälsa Jay förlåt.
Min hund har svalt en skruv. Jag har skrivit en ursäkt.
Det är som vi alltid säger. Om det känns bra, gör det inte.
Kläderna till varje event med färgkoder.
Jag gör det.
Du bara stack den där kvällen.
Uppe i Eiffeltornet.
Vi skulle äta middag. Jag ville stänga av mobilerna.
Men du sa: "Ha dem på för säkerhets skull."
Och självklart ringde det.
Jay hade blivit fotograferad med ambassadörens dotter.
- En av oss måste gå. - Jag stannade för att hålla bordet.
Jag var så nervös...
Jag hade lagt en ring i ganachen.
- Det visste jag inte. - Ja, det var som i en romantisk film.
Men en som inte är alls romantisk, eftersom...
...du aldrig kom tillbaka.
Jag var ju med Jay.
Och du ringde.
Jay kommer alltid först.
Vi skulle aldrig ha fått ett ögonblick bara för oss.
Jag är ledsen för Eiffeltornet.
Det är okej. Jag är lycklig.
Jag vet.
Jag också.
Och jag är ledsen.
Tack.
Rädda dig själv.
Vad sa de?
- Luftkonditioneringen är kaputt. - Storslaget.
- Hej. - Viviennes fötter är svullna.
- Jag har aldrig sett nåt liknande. - Hur då? Som efter cellouppspelningen?
- Så mycket värre. - Jag får inte på mig skorna.
Jag fick ta Crocs.
- De ser ut som zeppelinare. - Vi är på väg till dr Fenner.
Jag försöker hålla mig lugn.
Det är äckligt. Michael sa att de är missbildade.
Han är en skitstövel.
- Pappa. - När började de svullna?
Efter tenniskatastrofen. Nästan omedelbart.
Jaha. Det är mitt fel.
- Det sa jag inte. - Hjälpte inte salvan?
- Den gjorde ingenting. - Man måste ta rejält.
Vi tog rejält, och vi tog Advil.
Det var verkligen tråkigt.
- Mamma, du körde mot rött. - Fan. Förlåt.
Nu får du böter.
Vivi, det kommer att ordna sig, okej?
- Tror du? - Jag vet det.
- Pappa, ordnar det sig för mig? - Ja, det ordnar sig så bra.
- Du också, Lois. Du är min hjälte. - Vi svänger av. Vi ringer från läkaren.
- Jag älskar nog mamma mest. - Jag älskar er alla så mycket.
- Hör du mig, Lois? - Ja du är på högtalaren.
- Det är hemskt att inte vara där. - Det bryts...
Ni är mina älsklingar.
- Jag älskar... - Jag sa åt dig, mamma...
Kära Jay.
Du säger att du alltid vill vara med mig,
men dina handlingar säger något annat.
Min värsta dag var när min barnvakt hyrde filmen du gjorde med Daphne Spender.
Bryt.
Kolla strömbrytarna.
Vi borde ha lärt känna varandra lite innan det här.
Ibland är det bättre att ha sex innan man känner nån.
- Eller låtsassex. I det här fallet. - Har du haft låtsassex med många?
Ganska. Det är det minst sexiga som finns. Det är så pinsamt.
Tystnaden som lägger sig.
Som om det vi gör är allvarligt och viktigt.
- Mer som en begravning än en kärleksscen. - Jag vet.
Okej.
- Vi rullar. - Fyrtiosex, tagning åtta.
Jag pratar er igenom det.
Jay, kan du kyssa henne?
Kyss henne på halsen.
Sen axeln.
Daphne, för händerna genom hans hår.
Förlåt.
- Pruttade du? - Ja.
- Förlåt. - Det är ingen fara.
Förlåt.
Vi rullar fortfarande.
Halsen.
Håret.
Axeln.
Okej, skicka in Eli.
- Vill du bli kittlad? - Nej.
- Det vill han. Ta honom! - Killekill.
- Bryt. Bra. - Okej, Eli.
- Tillbaka till skolan. - Kan vi ta om det?
Va?
- Jag fick en idé. - Det var jättebra.
Tycker du?
- Jay vill ta om det. - Kan vi be läraren?
Ja.
- Jaså? - Väldigt bra.
Jag låter dig inte vinna.
Minns du det här som jag?
Okej, jag delar högt nu.
Jag var fortfarande gift och Jessica var nyfödd.
Vi stannade där och spelade kort med ungen.
- Daphne, du fuskar. - Det gör jag inte.
Håller du korten så där ser jag ju dem.
Han var vår skyddsmantel. Vi kunde vara tillsammans om han var med.
Vi umgicks som en...
...låtsasfamilj.
Vi kysstes inte ens på riktigt förrän precis vid slutet.
Du sa att du inte tänkte bli kär i mig.
Det kanske var sant att du inte blev det.
En månad senare...
...tog Jessicas mamma henne till Seattle. Vi sågs allt mindre.
Du slutade med film.
Du älskade skådespeleri men ville inte bli känd.
Jäklar vad livet är konstigt.
Undrar om du minns det som jag.
Hur som helst...
Det fanns en miljon anledningar till att det inte blev vi...
Vi tar om det.
Och... action.
Jag är så kär i dig.
Italien. Vad är dess dödliga charm?
Det är nog att man tillåts vara människa här.
Det har andra platser förlorat.
Jag drömde om dig i natt.
Jag älskade dig lika mycket i drömmen som i livet.
Gjorde du? Okej.
Jag drömde att jag hade ett fönster i bröstet, med utsikten från vårt badrum...
Jag minns plötsligt saker från längesen.
- Min familj faller samman där hemma. - Som om jag spelar mig själv i en film.
- Jag ser mig själv... - Ta om det.
- Jag hörde inte ett ord. - Jag minns saker. Varför?
- Minnen? - Ja.
Minnena kanske vill säga dig nåt om vad som händer just nu.
- Som vad? - Jag vet inte. Jag är trött.
- Jag bråkade med Daisy. - Jag vill hjälpa dem.
- Va? - Va? Ingenting.
Jag är bara... trött.
Jag önskar att jag hade varit med henne istället för att jobba.
Jag fixade alltid flyg på helgerna åt dig så att du kunde träffa barnen.
- Vad menar du? - Ben, till exempel.
Han flyger hem varje helg till sin familj.
- Ben Alcock? - Jag jämför inte.
- Det känns lite så. - Det är beslut vi fattar.
- Som att jag reste med dig. - Det är det inte.
- Att inte kyssa Liz. Min familj vill... - Kyssa Liz?
- ...ha mig där hemma. - Kysste du Liz?
- Nej, hon kysste mig. - Var är Liz?
Hon stack. Krista också. Hennes hund hade svalt en skruv.
Kristas hund, inte Liz.
Liz var bara förbannad. Hon lämnade en lapp till dig.
Krista, inte Liz.
Har Liz stuckit för alltid?
Vad är för alltid? Jag...
- Flyger Ben Alcock hem på helgerna? - Det är hans andra äktenskap.
- Hon var hans barnflicka. - Snacka inte skit nu.
Hade du tänkt berätta om Timothy?
- Jag sa ju det. - Men du gjorde det inte.
- Kan jag få lite vatten? - Kan du inte hämta själv?
Stanna! Tjuv! Han tog min handväska.
Nej. Nej, nej.
Fan!
Silvano! Jag tar honom.
Han är en riktig hjälte.
- Jag vill gå ut. - Jag älskar din attityd.
Jag har fem.
- Nu! - Det var inte rättvist.
Det här är inte sant.
- Jag har dig, din jävel! - Du borde ha gått först, Clive.
- Jay fångade tjuven! - Det var på riktigt.
- Så där. - Jag har dig.
Tack, raring!
- Han fick en blåtira. - Verkligen.
Här.
Okej.
- Bravo. - Vilken gentleman.
Sluta stirra och prata om mig.
Han behöver bara sin medicin. Han är en god familjefar.
Han har tre fina barn. Det här är inte han.
Du är en hjälte, gubben.
Okej?
Ta honom till en läkare.
- Jag hämtar ditt vatten. - Jag kommer strax.
"Och det lilla pälsdjuret
smet ner i ett hål i marken." Ser du?
En gullig björn som sätter på sig sin rock.
"Sen gick solen ner bortom floden..."
Jag tar hand om din cykel.
Daisy, säg åt dem.
Daisy.
Daisy?
- Säg om det är sant. - Vad är sant?
- Att en häst kan vinna utan... - Ha så roligt.
Vi ses, pappa. Älskar dig.
Jag älskar dig också.
Det är rätt att låta henne åka.
Alan har förberett ett juridiskt brev.
Jag godkände det. Vi måste ha ett uttalande också,
om Timothy går till pressen.
Här har jag ett utkast. Läs och säg att det är okej.
De här är dina.
Du vet vad vi ska säga. Det som sker det sker.
- Daisy är min vän, och jag svek henne. - Du gjorde bara ditt jobb.
Det var nazisternas ursäkt. Jag känner mig så dum.
Det var mitt fel, Meg.
Ta lite ledigt och ta semester i Italien.
Jag klarar mig. Är det...?
Ron, har du några...?
Tack, Jay.
Jag hade gillat om min pappa jagade mig genom Europa.
Just det. Emmanuel Macron tar med Candy till Genève.
Du behöver en ny hårperson. Jag älskar dig. Gratulerar.
Mr Kelly! Ursäkta.
Mr Caterpillar. Hej. Hej, jag är Alba, din chaufför.
Din pappa väntar på dig på restaurangen med Antonio och kommittén.
- Min pappa? - Ja.
Jag ringde och skickade ett plan. Han är jätteglad.
Fan. Jag trodde inte att han skulle komma.
Jag ska ta dig till din pappa.
Är det här alla?
Ja? Okej.
Kan du ta en väska?
- Ta den du. - Va?
- Ta den. - Herregud.
Jag glömde ge dig, mr Kelly. Mr Caterpillar, din cheesecake.
- Underbart. Tack. - Min rider. Ät den du.
Här i Italien arbetar vi hårt.
Men när vi har arbetat klart slappnar vi av och gillar att äta.
Vi gråter ibland, men om du är rolig så kanske vi skrattar.
Ibland gifter vi oss...
Bli inte arg på Candy. Vi hittar en ny hårperson.
- Jag hade för mycket folk ändå. - Lite folk behöver du väl?
Ibland bråkar vi.
- En revisor kanske. - En advokat. Du behöver Alan.
Vem mer? PR, en kock...
- Du behöver mig. - Ja, Ron. Jag behöver dig.
Fan. Jag körde visst på en kanin.
Alba, kan vi köpa en present åt min pappa någonstans?
Ja, ja.
Kan du släppa av mig på Ristorante da Rosa?
Vart ska du?
Jag har ett möte kl 17. Bara ett snabbt glas.
Jag kommer till middagen. Spara tiramisu.
Vem har du möte med?
Ben Alcock. Jag måste lägga lite tid på honom.
- Han ska också få en hyllning. - Den andra hyllningen, ja.
- Så du ska lämna mig med pappa? - Jag är alltid här för dig.
Och efter kl 19 är jag med dig hela resan.
Jag bryr mig inte. Möt du Ben Alcock. Vad har han på sin rider?
Ben har inte mycket på sin rider.
Dra åt helvete.
- Ciao, signore Ron. - Tack, Alba.
Försök att ha lite kul. Hälsa din pappa.
Du kan stöta på ett spöke när du sover här.
Spökena är oftast små munkar som visar sig.
De vill nog gärna träffa Jay Kelly.
Så jag slutade lyfta skrot och började med yoga.
Och jag har aldrig varit i bättre form.
Fortfarande smal, men tajt.
Och jag håller hjärnan igång med lite sudoku.
Hej.
- Min son, filmstjärnan. - Hej, Studly.
Studly kom.
Det här är kapten Jenny och Lourdes. De flög hit ditt lilla plan.
Dampilot.
Din far har roat oss hela vägen med roliga, ofta stötande historier.
Vilken personlighet.
Jay, äpplet faller inte långt från trädet.
Var är den berömde Ron? Vi förväntade oss hela gänget.
Ja. Vi trodde att mr Caterpillar skulle ha ett stort följe.
- Den berömde Ron skulle på möte. - Ron är väldigt beskyddande.
Han oroade sig så för storleken och formen på din statyett.
Den är säkert jättefin.
En lokal konstnär, Giovanni,
gjorde vad ni kallar en all-nighter, och blåste den själv.
Giovanni ber om ursäkt för masken. Han lider av oändlig covid.
Jay Kelly. Din cheesecake väntar.
Herregud.
Tack. Tack så mycket. Tack.
Jag är världens bästa vän, men du vill inte ha mig som fiende.
Det lovar jag. För det du säger...
Jag... Låt mig prata!
Det du säger låter onekligen som utpressning.
Hoppas jag har fel, men om det är så lägger jag på nu.
Gör du det. Prata med Timothy och ring mig sen.
Alan, är du där? Den jäveln försökte utpressa oss.
- Det är dött. Har vi hört från polisen? - Snygg scarf.
Okej, ta det lugnt. Jag tar en drink med Benny.
Ja, hör av dig. Jag ringer efteråt.
Ja. Ciao.
Fan, vad varmt det är. Vad har hänt? Vad sa du?
- Snygg scarf. - Jaha. Okej.
Vad stilig du är, Ben Alcock, med de drömska blå ögonen.
- Hur var resan? - Det var liten förstaklass på planet.
Men liggande sängar, så...
- Ett lyckligt slut. - Ja.
- Har du beställt? - Bara bubbelvatten.
- Okej... - Kom du med flyg precis?
Tåg. Det var en hel... Men det är okej. Ingen fara.
Jag har skickat Jay på middag med festivalfolket.
- Fick Jay en middag? - Du också.
- Det står "drinkar". - Den middagen vill du inte gå på.
Du har familjen här. Du är människa. Jay är singel och behöver underhållas.
Du behöver inte snacka skit om honom.
- Vet du att du gör det? - Jag är som en far för Jay.
Men mindre komplicerat för jag är som en bror.
Jag är törstig!
Jag har funderat och pratat med Melanie.
Jag känner inte riktigt att jag får tillräckligt av dig.
Inte? Jag är ju här. När var jag inte där?
Jag kan inte konkurrera med Jay Kelly. Det är okej med mig.
Jag vet att jag bara får hyllningen för att han sa nej.
Sen ändrade han sig. Förlåt att det blev så.
- Men ni ska få statyetter båda två. - Men jag behöver lite av dig.
Okej. Jay är en av mina klienter, men han är inte min enda.
Vad kan jag göra bättre?
Jag ska vara utan manager ett tag.
- Vänta. - Bara ha advokat, agent och PR.
Och en affärsmanager.
Du är min näst äldsta klient. Vi har varit tillsammans sen Disneytiden.
- Jag vet. - Jag har problem hemma.
- Vivienne har ångest och svullna fötter. - Vad tråkigt.
Du är klar med en lyckad tv-serie. Det tar ett tag att ställa om.
Det har gått ett tag.
Du är i en mellanålder, men du är på väg in i nåt bra.
Jag måste bara testa.
- Jag var på ditt bröllop och höll tal. - Jag vet.
- Vi är familj. Jag älskar dig. - Sluta. Sluta! Sluta.
Jag visste att det skulle bli svårt.
Jag hade tänkt mejla efter hyllningen,
men Melanie tyckte att jag skulle prata med dig personligen.
Jag gör saker hela dagarna som du inte känner till.
Nej, försök inte övertala mig. Nej, gråt inte.
- Du gråter ju, gubben. - Jag vet. Men du behöver inte göra det.
Okej, gråt du. Du grät först.
Förlåt. Jag är bara...
Jag är jetlaggad och trött och gammal.
Hon mår okej.
Fenner sa att hon känner din stress, och det påverkar hennes fötter.
Hur fan kan min stress påverka Viviennes fötter?
Det är ju faktiskt logiskt.
Ska en fotläkare analysera vårt barn? Vad snackar du om?
Tala inte så till mig. Jag är ensamstående förälder här.
- Alla har fått Davids förkylning. - Förlåt. Jag älskar dig.
Det är bara... Jag har haft en dålig dag.
- Mår du bra? - Nej.
Jag har fått sparken och jag gråter. Jag är ensam i Italien och gråter.
Jag vet att du är arg, men kan jag få höra "jag älskar dig"?
- Har Jay sparkat dig? - Nej. Ben.
- Har Jay sparkat pappa? - Nej, Ben. Gå in igen.
Den jäveln. Du fixade hyllningen åt honom och allt.
Jag vet.
Men du har väl Jay kvar?
Ja, jag har fortfarande Jay. Om jag får honom att göra filmen.
- Kan du bara säga det? - Vad är det som låter?
Klockorna. Det är bara död och...
...avskedanden här!
Ron, jag såg precis sidan sex om Jay.
Vad står det?
Vad står det om Jay?
Lois?
Varför är jag här, Studly? Vem hoppade av?
Ingen. Jag bjöd in dig.
Ja.
Inte ofta Studly tar med mig till kändisfester.
Han gillade inte att jag dök upp på Golden Globe på 90-talet.
- Det är inte sant. - Jays pappa var stilig då.
Susan Sarandon var lite kär i mig.
Kul att du är här.
Hon skickade en film med en elefantunge som hittade föräldrarna.
- Var de glada att se honom? - Just det var poängen. Väldigt rart.
Vadan detta?
Det är en present.
- Tja... - Det är en tröja.
Fin.
Fin!
Det är en tröja. Kashmir dessutom.
Ta den du.
- Det är för hög trådtäthet för mig. - Nej, den är till dig.
Ta tröjan.
Var är mitt barnbarn?
- Ron sa att hon skulle komma. - Hon gör nåt eget. Det är åldern.
- Du minns när man var 18. - Jag minns Brylcreem. "Lite räcker långt."
Mr Kelly padre? Är ni också konstnär, som er son?
Konstnär? Nej. Arbetare.
Jag jobbade för John Deere i 35 år.
Jag gick i pension, och allt de gav mig var en reservoarpenna.
Ingen statyett eller cheesecake.
Du slet så att din son kunde följa sina drömmar.
Jag gillar hur du uttrycker det.
Ja, när han var grabb,
trodde jag att han skulle bli nån jag kunde ta en öl med.
Inte... beaujolais.
Jag spelade tuffingar för att slippa vara en.
Actionfilmer är skräp. Allt är fejk.
Visste du att Jay skulle bli en stjärna?
Han sa knappt ett ord innan han fyllde fem.
Sen en morgon kom han ner till frukosten
och började prata med sydstatsdialekt och bete sig klumpigt.
Mamman trodde att han hade blivit galen, men jag sa: "Nej, det är en rollfigur."
Jag härmade min farbror Mark.
Han sa hela tiden: "Allvarligt". Det var farbror Mark upp i dagen.
"Du är en bra grabb. Allvarligt."
- Annars menade han det inte. - Vad jag skrattade.
Jag har aldrig sett dig och mamma skratta så mycket.
Hon var alltid så ledsen när hon drack.
- Var är Mark nu? - I finkan för bedrägeri.
- "Allvarligt?" - Allvarligt.
Det var...
Ursäkta att vi stirrar, men du är på hela internet just nu.
Det är en video.
- På din telefon? - På allas telefoner.
- En dramatisk sammandrabbning. - Med en annan man.
"Jay Kelly blir en hjälte i verkliga livet när han griper en brottsling
på ett dramatiskt vis som hade passat på vita duken."
Se hur du springer i dina dyra mockasiner. Spring, Jay! Spring!
"Ingen skrek 'action' eller 'bryt' när Jay Kelly kastade sig av tåget."
Jag avskyr våld. Är vi inte mer utvecklade än så?
Han måste ju få försvara sig.
Det står att han var en galen tjuv i trikåer.
Det var han inte.
- Det var kanske ett sexuellt hot. - Nej!
Nej, det var det inte.
Lyckades du äntligen smutsa ner byxorna, Studly?
Nu är det dags att ta med oss vår livs levande hjälte,
till den livs levande festen.
Vet ni vad landskapet påminner mig om?
Bakersfield i Kalifornien. Vackert ställe.
Men alla är arbetslösa där. Så sorgligt.
Jag gjorde mycket affärer där.
Herre jävlar.
Där är han!
Han är här.
Jay Kelly, så stilig. Med stålmannens mejslade käke.
- Var har du varit? - Vi skulle ju ses på festen.
Vi skulle ses på middagen och gå hit.
Du skulle gå på middagen och jag på festen.
Du sa: "Spara tiramisu."
- Hur var tiramisun? - Det var cheesecake.
- Har du sett videon? - Våra vänner på tåget filmade.
- Så bra. - De kallar mig hjälte. Så pinsamt.
Du är ju en hjälte.
I den andra historien är jag skurken, inte hjälten.
Kom och lyssna på det här.
- Vart ska du? - Kom.
Hallå.
Alan, det är Ron och Jay. Ursäkta oväsendet från hyllningen.
- Berätta för Jay. - Det är löst, Jay.
- Vad är löst? - Timothy, stämningen, näsan.
- Alltihop. - Allt är klart.
Vi hittade ett drogåtal från 90-talet som skulle sänka hans företag.
- Är det klart? - Det är borta. Du är fri, Jay.
- Du är för ung för att vara hans pappa. - Tackar.
Och du är för ung för att vara ung.
- Jag vill be om ursäkt. - Till vem, Timothy?
Det går inte, Jay.
- Han är en vän. - Inte nu längre.
Jag råder dig att släppa det.
- Jaså? - Ja.
Det är avgjort. Du hör inte från honom igen.
Njut av hyllningen. Du förtjänar det.
Jag vill ha whisky och spaghetti bolognese!
Då ska vi äta spaghetti alla bolognese. Kom igen.
- Tack, Alan. - Tacka mig inte. Det var Ron.
Han gick i strid för dig.
Tack, Alan.
Ni kan hitta på historier, men du och jag vet vem jag är.
Vet du vem jag är, Ron?
- Vem är jag? - Se på dig. Du är den amerikanska drömmen.
- Du är den sista filmstjärnan. - Här är jag.
Du är där uppe, här nere.
Du är här inne. Vi har åstadkommit så mycket ihop.
Allt du säger gör det värre.
Du kan sluta fly nu, gubben. Det är dags att jobba igen.
Jag ska dansa.
Den berömde Ron. Senare? Senare.
Du börjar filma på måndag, och jag lovade att du skulle vara där.
Ge min roll till Ben Alcock.
Hallå. Kom.
Vet du vad jag gjorde för att få det jobbet?
Du är ju du,
men det var jag som gick till bröderna Louis tequilabar och rökte crack.
Det var inte crack.
Jag vet inte vad det var, men i tre timmar var jag rädd att svälja tungan.
- Det var så du fick jobbet. - Jag fick jobbet.
Rollen skrevs för en 35-åring. De behövde övertalas.
Och jag skulle göra det igen, för att du skapar magi.
Jag är bara en skådespelare, Ron. En som blev känd.
Betyder inget av det här nåt för dig? För det betyder nåt för mig.
- Ge Ben min hyllning. Jag ska dansa. - Jag fattar inte.
Jag har varit en bra partner och vän. Jag älskar dig.
- Jag älskar dig också. - Är vi vänner?
- Så klart. - Var en god vän då och fortsätt jobba.
Du är Jay Kelly, men jag är också Jay Kelly.
Vi gjorde det här tillsammans. Det har du sagt en gång.
Det har du glömt.
Jag dansar.
När du sabbar för dig själv sabbar du för mig, fattar du?
Jag dansar.
Du vet inte hur en vän ska vara.
Du är min vän som tar 15 procent av min inkomst.
Om du inte går på planet imorgon...
Jag dansar.
Jag önskar att du vore den man jag trodde att du var.
Jag är en cockerspaniel som dansar i Serengeti.
Jay!
- Alba, du är en ängel. - Jay.
- Dansa med mig. - Kom. Din pappa är sjuk.
Han är på restaurangen. Kom fort.
Han har nog druckit för mycket.
Han åt spagetti och gjorde yoga och tappade balansen.
- Var är han? - I köket med läkaren.
Pappa?
Hej.
Hur mår du, Studly?
Jag tappade balansen.
- Är det blod? - Nej. Det är bolognese.
Han mår bra.
Och för mycket vin.
Han behöver vila.
Hallå.
Det är så ljust här inne.
Kan jag göra nåt?
Jag hade velat träffa Daisy.
Du minns väl när man var 18.
Det har du redan frågat. Jag sa att jag minns Brylcreem.
Ja. Förlåt.
- Jag vill åka hem nu. - Sov lite.
Nej, jag vill åka nu.
- Stanna och se Italien. - Jag har sett det.
Audrey har bokat flyg kl 08 från Pisa.
- Är du arg på mig? - Nej.
Jag vill att du ska ha roligt och stanna till imorgon.
Vi har aldrig tid att umgås.
Taxin är här.
Stanna till hyllningen.
Snälla, pappa. Stanna.
- Var är min väska? - Den är i taxin.
- Det var trevligt att träffas. - Hallå.
Hejdå, Alba.
Hallå.
- Tack för festen, Studly. - Pappa. Kom igen.
Hallå, vänta.
Pappa. Pappa!
Pappa!
Är det Jay Kelly?
Hej.
- Är allt som det ska? - Ja. Hej.
- Det är fint att dela en hyllning med dig. - Tack, Ben.
- Hej. - Du känner min fru, Melanie.
Mina döttrar Seraphina, Lily och Bridget, mina söner Cassian och Cole...
Det där är Arlo, vårt senaste tillskott.
Vi har Nana och Nono, Terry och Ernie, min svåger Spike.
Stort fan.
Min assistent Pam. Ursäkta clownbilarna.
Jag har ingen att presentera.
Bara italienare ger två medelålders vita män pris.
- Ärligt talat, i våra tider? - Det är väl tack vare Ron.
Det är lite obekvämt, men jag och Ron har gått skilda vägar.
- När? - För några timmar sen.
Jag skäms så. Jag älskar honom,
men det kändes som att bli omhändertagen av någon som behöver tas om hand.
Det är hans ungar med svullna fötter eller Lois och vad det nu är.
Han är fin, men jag behöver nån yngre och piggare.
- Eller äldre och mäktigare. - Ja.
Det var också allt det där psykodynamiska.
Ja, ja. Han är för lik min far.
- Eller vill vara det. - Ja.
Jag får påminna mig om att de inte är familj.
- Eller vänner. - Nej.
Vi ger dem 15 % av allt och de vill bli behandlade som vänner.
- Vänner tar inte 15 %. - Nej.
- Vi hörde talas om ditt hjältedåd. - Ja. Bra gjort, kompis.
Gör Jay Kelly till president!
- Skulle du kunna satsa på det? - Nej, det är...
Kan ni ursäkta mig?
Vi behöver faktiskt några fler biljetter om du har några över.
Jag har alla över, Ben.
Tack, kompis.
Spara en bara.
Ja, så klart.
Hoppa in, nu åker vi.
- Hallå? - Hej, Jess, det är pappa.
- Hej. - Hej. Kan du prata?
- Vad är det? - Jag är i Italien.
- Jag läste om ditt hjältedåd. - Det är bara en nyhet. Det är inte sant.
- Du lurade dem igen. - Ja.
- Varför ringer du? - Hör här.
Jag skäms för senast vi sågs. Förlåt för det.
Jag stod inte ut med honom. Träffar du honom fortfarande?
Ja.
Jag vill höra vad du har att säga, så... Om det är vad du behöver...
Jag har en hyllning här i Toscana. Jag vill gärna att du kommer.
- Bryr du dig om hyllningar? - Tja...
Det är en bra fråga. Jag...
Jag gjorde de där filmerna.
Så du tror att om jag kommer och firar din fina karriär,
får din briljans mig att förlåta dig?
- Nej. Nej. - Kanske, Jay.
Kanske.
Det är 35 år av mitt liv.
- Jag är 34. - Jag vill bara att du går med mig.
Att du ser vad jag har gjort och är med och firar.
Det måste ha betytt nåt.
Tänk om det inte gjorde det?
Jag kunde ha varit en bra pappa, Jess.
Jag ville det.
Det var saker med din mamma och avståndet,
och jag utförde det inte som jag hade planerat det.
Var bara ärlig mot mig, Jay.
Sluta rationalisera och försöka försvara dig. Sluta bara.
Jag var ung och det var något jag verkligen ville.
Jag tänkte att om jag tog blicken från det skulle jag missa det. Jag hade rätt.
Det fanns inget annat sätt.
Det fick mig att välja...
...det framför dig.
Det skulle vara tillfälligt.
Bara...
...tills jag fått det jag ville ha.
Men sen måste jag bevara det.
Mitt tioåriga jag visar finger åt dig.
Och du nu?
Oroa dig inte för mig, pappa.
Jag trivs med mitt arbete. Jag har vänner.
Jag ska ha ett bra liv, utan dig.
Och du har det också bra. Du är en bra filmstjärna.
Du gör människor glada.
Jag ska nog sluta med filmerna.
Du måste skicka en autograf till Theos lärare. Hon är ett fan.
Okej. Jess, det skulle betyda så...
- Till Helen. - Va?
- Hon heter Helen. - Okej. Helen.
- Förlåt, pappa. - Snälla...
Theo ringer. Hoppas hyllningen blir bra.
Hejdå, Jay.
Jess!
Den berömda Ron!
- Har du sett Jay Kelly? - Inte sen igår kväll.
Vi ses senare.
Hyllningen är klockan fem. Prick.
Grazie.
Ron!
Hallå! Ron!
Hallå!
- Stanna. - Okej.
Hur är det?
Ta en sekund.
Det är okej.
Förlåt för...
Förlåt.
Det uppskattar jag.
Men du fick mig att tänka.
Jag var uppe hela natten och pratade med Lois.
Och jag tror att du har rätt.
Det kommer en punkt då man måste omvärdera.
Jag älskar dig. Det gör jag verkligen.
Och jag uppskattar ursäkten. Men jag... Jag kan inte jobba med dig längre.
Det är inte bra för mig.
Italienarna letar efter dig. Hyllningen börjar om ett par timmar.
Jag måste ta flyget nu, men försök att gå dit.
Du är ju ändå här nu.
Ron?
Kom till hyllningen med mig. Som min vän.
Jag menar...
Vi gjorde det tillsammans.
Dig vill jag ha där mest av alla.
Jag är den enda som är här.
GRATTIS, PAPPA, PÅ DIN STORA DAG!
Kolla där.
De kom.
Vad roligt.
JORDGUBBSTRÄDPRISET JAY KELLY
Nämen hejsan.
Vem fan är du?
Nu kör vi.
Jag ser mig som en familjefar, och det är vi alla här.
Vi är en familj.
Det spelar ingen roll, för du har två sekunder kvar att leva.
Du trodde väl inte att jag tänkte missa det här?
Så här funkar det: Man gör det man är skiträdd för
och sen får man modet.
Jag sviker inte.
Hur blir det nu?
Ja eller nej?
Det kallar jag för föreställning.
Jag står inför dig...
...naken.
Pappa, det är inte slut än.
Det är Kelly och Kelly!
- Med Kelly... - ...och Kelly!
Nu är det dags för Daisy Genevieve Kellys berömda kullerbytta!
- Pappa, det är inte slut! - Och Jessica...
...med sin ännu mer berömda hjulning.
Och nu blir det trolleri. Pappa, det är inte slut.
- Vad ska vi göra nu? - Kelly!
- Och nu... - Vänta, pappa. Du missar showen.
Det är Daisys... Pappa, du missar det.
Och nu kommer Daisys Hollywoodberömda charleston.
Det räcker nu.
Och Jessicas Kalifornienberömda stepp.
Kelly.
- Kelly och Kelly! - Nej, det är Kelly och Kelly.
- Nej, det är Kelly och Kelly.
- Nej, det är Kelly och Kel-ly. - Det är Kelly och Kelly.
Beskåda stinkfjärten Kelly.
Kan vi ta om det?
Jag vill gärna ta om det.
SLUT
Undertexter: Sara Palmer