Förlåt att jag är sen.
Var är ungdomarna?
När jag gick
hånglade Hunter med sin iPad ute på terrassen
och Tori beställde från rumsservice för glatta livet.
Jag bokade ju bord till middag.
Vad ska man göra?
Det är som det är.
- Hej, en Negroni, tack. - Absolut.
- Oj. - Min semesterdrink.
Jag trodde att för mycket rosévin var din semesterdrink.
Då är väl Negroni min "semestern är över"-drink.
Jobbigt att återvända.
Jag vill inte åka hem.
Vi är ju här tills vi åker.
- Va? Tack. - En Negroni åt damen.
- Varsågod. - Min semesterfilosofi.
Oj, Coop, så djupt.
Du vet väl att det inte betyder nåt?
Jo, efter en Negroni till.
Jag kanske går över till mezcal.
Berömda sista ord.
Det blir fler.
Sista ord?
Nej, semestrar som den här.
Tror du?
Vi är här tills vi åker.
Jösses. Sluta nån gång.
Tänk efter. Vi har varit väldigt utvecklade…
…som kunnat göra så här.
Enklare om vi inte knullar varandras vänner.
- Du gjorde det först. - Du blev åtalad för mord.
Kvitt.
- Kan vi få en till, tack? - Wow.
Si, señora.
Den slukade du fort.
Jag ska inte lägga mig än på länge.
Vi är 50, Coop.
Ja jäklar.
Jag trodde att jag skulle ha svar på mina frågor nu,
eller åtminstone inte behöva börja om från noll.
Alltså, så här dags i fjol hotades jag av livstids fängelse.
Vi kunde ha mist allt, så vi har klarat oss ganska bra.
Du har sänkt ribban, menar du.
Jag har förintat ribban. Den finns inte.
Nu dricker vi oss väldigt berusade.
Okej.
Avbröt jag er?
Inte alls.
Vi dricker Negroni. Du vill ligga.
- Inte min typ. - Skitsnack.
Jag skulle säga ja till henne.
Verkligen?
Alltså, i så fall. Jag var inte förberedd på det.
Jag… Jag är med.
- Vi är ju alla vuxna. - Det kan du drömma om.
- Jag har haft den drömmen. - Låt inte mig störa.
Du stör inte. Du stör mig inte alls.
Alltså, du är på semester.
Om det är vad du vill göra,
- så borde du göra det. - Det är inte alls så.
Ungarna har sitt. Det är din sista kväll.
Vi har klarat av hela resan
utan att hamna i säng ihop.
- Bravo för oss, förresten. - Ja, bravo.
Det här är USA.
- Mexiko, faktiskt. - Hon är snygg, du är väl bibehållen.
Tack.
Och om du vill ha sex, så bör du se till att få det.
Om jag ville göra nåt, hade jag gjort det redan.
Så enkelt, va?
- Ja. Jag går. - Vart ska du gå?
Vad hände nyss?
- Inget hände. Du klarade dig. - Klarade mig?
- Du säger det, men… - Jag tänker inte sitta här och…
…hindra dig från sex.
Det här samtalet har blivit konstigt.
Det har du rätt i.
Jag har ju fixat bord på Flora Farms.
Fattar du hur svårt det var?
Det är som det är.
En tid kändes en semester
med min ex-fru helt otänkbar.
Det fanns goda skäl för det, visade det sig.
Men inte ens ännu ett gräl med Mel som jag inte helt förstod,
hindrade mig från att njuta av det faktum att jag drack fin whisky
på ett femstjärnigt strandhotell när jag kunde ha suttit inne på livstid.
Allt sammantaget började det ljusna för oss.
Så här går det alltså till…
Man grips för mord.
Man blir rentvådd.
Man erbjuds att få tillbaka jobbet men väljer att gå en annan väg,
och bränner den bron en gång för alla.
Alltså är ens tillfälliga inkomstkälla nu ens primära inkomstkälla.
Så man skärper till sig
och reparerar relationer.
Inget avhjälper ovänskap snabbare än en stadig inkomstström.
Men i en stad där det avgörande är hur man uppfattas,
vill man hålla skenet uppe.
Som att ha ett kontor på Manhattan dit man åker varje dag.
Vilket får medföräldraskapet på rätt spår igen.
Kom nu.
Och nu när man fått ordning på livet
kan man äntligen njuta av singellivet.
Vilket innebär kvällar på stan.
Och nätter i hemmet.
Om det var för att jag gripits för mord eller för att jag rentvåtts,
men på nåt sätt har den solkiga episoden höjt min sociala ställning.
Men inte för Sam Levitt.
Hennes advokat fick ner hennes straff till höga böter och samhällstjänst.
Hon kanske kom lindrigt undan,
men det finns en lag till i Westmont Village.
Och den domstolen visar ingen barmhärtighet.
Livet är bättre än på ganska länge.
Familjedynamiken funkar någorlunda.
Ungdomarna mår bra.
Och om det finns stunder där den sjudande smärtan
av min trasiga familj nästan blir för mycket…
…så har jag alltid de där kvällarna jag nämnde.
Och i brist på det finns alltid whisky och filmklassiker.
Man mår äntligen bra igen.
Man har kontroll. Är trygg. Även optimistisk.
Och som man redan vet av smärtsam erfarenhet
är det ofta då livet serverar en perfekt pungspark.
FASTIGHETER TILL SALU
Mr Ashe.
Hej. Reenie Hudson. Vi talades vid på telefon.
- Hej, Reenie. Läget? - Hej.
Oj, tjusig bil.
Är du bilintresserad?
- Alltså, inte direkt. - Bara småprat.
- Småprat, ursäkta. Tack. - Okej, du först.
Hej.
Hej. Är du säljarmäklaren?
- Ja. Samantha Levitt. - Hej. Owen Ashe.
Du ser inte ut som en mäklare.
Det är menat som en komplimang.
Jag är rätt ny i yrket.
- Hej, Reenie. - Hej, Samantha.
Så, mr Ashe, ska jag visa huset?
- Säg Ashe. - Okej, Ashe.
Ja. Det låter utmärkt.
Men jag vill inte slösa med din tid,
för jag ser det som uteslutet att jag köper det här huset.
Det var snabbt beslutat.
Det är helt enkelt för litet. Alldeles för litet, faktiskt.
Jag menar, jag står här och…
…jag kan liksom överblicka hela huset.
Jag behöver ett hus där jag kan gå vilse.
Och, jag vet inte. Vissa detaljer i designen…
Blä.
Alltså, jag vet inte.
Jag sa tydligt att jag ville ha nåt mycket större.
Ett hus som imponerar.
- Det här huset är inte… - Det är mitt hus.
Ditt hus?
Det hade varit bra att veta innan jag kom.
Jag visste inte om hon berättade det, med tanke på…
…omständigheterna.
Vilka omständigheter?
Det Reenie finkänsligt hänvisar till
är det faktum att min man dog här i fjol.
Oj. Jag beklagar sorgen.
Tack.
Alltså, min fru dog för åtta år sen, så jag tillhör klubben.
- Jag beklagar sorgen. - Tack.
Hur dog han?
Han begick självmord.
- Vadå, här i huset? - Ungefär där du står.
Vänta lite. Är detta huset där allt hände?
Ja, det blev rubriker.
De grep dig.
Ja.
Du är en farlig kvinna.
Jag har också varit i klammeri med lagen.
Då är vi i samma klubb där också.
Tydligen.
Okej. Jaha, mr Ashe,
- vi ska väl åka då. - Ja.
Jo, Samantha.
Mäklaren vet att jag är i en annan liga,
varför visa mig detta hus?
Det är hennes anti-hus.
Anti-hus?
Det finns inget som heter så.
Det får nästa hus hon visar att verka större
och ståtligare i jämförelse.
- Inte alls. - Jag förstår.
Jag visar gärna mina klienter hela marknaden
innan de överväger ett köp.
Gör du också så?
Svårt att säga.
Ingen här i stan vill anlita mig.
Jaså? Varför inte?
Visst ja. Det där med dömd brottsling och så.
Det blev faktiskt omvandlat till smärre förseelser.
- Bra jobbat. - Tack.
- Ursäkta mig ett ögonblick. - Visst.
- Reenie? - Ja?
Får jag prata med dig lite?
- Jag vet, det är inte stort nog. - Nej. Det är inte det.
Visst, huset är fel men…
Vad menar du? Jag tog dig ju nyss hit.
- Jag vet. Men jag vill köpa. - Oj.
- Och tack så mycket. - Det här är fel.
- Vi hörs av igen. Tack. - Okej.
Det där är en 750S, va?
- Ja. - En bra bil.
Ja, det är det.
Jo, du…
Jag är plötsligt i behov av en mäklare.
Hur ser det ut för dig idag?
- Ja. - Du, Reenie.
Du har pappren på Bisbee-huset, va?
- Ja, men det här är inte okej. - Kan du få oss dit på tio minuter?
- Okej. - Bra.
- Jag tänkte… - Allt är klart.
Bra. Vi tar min bil.
- Du, Samantha… - Sam.
Okej, Sam.
Jag bara undrar, hur många hus har du egentligen sålt?
Inklusive det här, inget.
Utmärkt.
Jag är Jeff Pratt vid Princetons skolkommitté,
och jag ska hålla i intervjun.
Uppfattat.
Jag känner dina föräldrar sen skoltiden.
- Mår de bra? - Jadå.
- Ja. - Ja.
Så säg mig, Tori, varför Princeton?
Frånsett att båda dina föräldrar gick där.
Räcker inte det?
Låt mig omformulera frågan.
Vad väntar du dig att få ut av fyra år hos oss?
Ingår du i fakulteten där?
- Vadå? Nej. - Jag antog det eftersom du sa "oss".
- Ursäkta. Bildligt talat. - Okej.
Du behöver inte vara nervös.
Vi sitter bara och pratar här.
Först av allt, Jeff,
borde vi vara klara över denna intervjus pro forma.
Båda mina föräldrar har gått här, och min far har donerat hit i många år.
Och skälet till att han har gjort det
är detsamma som för många som stöder sina gamla snobbuniversitet,
att försäkra sig om att deras barn kommer in där.
För om vi ska vara uppriktiga
finns det värdigare ändamål att stödja.
Ni har förstört planeten i kapitalismens namn,
och hellre än att försöka avhjälpa skadan,
ge mat åt de hungriga eller hem åt hemlösa,
ger ni miljoner till trehundraåriga institutioner
som är genomsyrade av systemisk rasism, antisemitism och sexism
för att se till att ännu en generation
privilegierade, rika ungdomar ska få roffa åt sig lejonparten
av planetens återstående resurser,
medan de fattiga massorna krigar om resterna.
Så tack för att du tar dig tid,
men låt oss vara ärliga.
Vi vet båda att jag kommer in,
för hela ert system är riggat för det resultatet.
Jag har inte riggat nånting.
Ursäkta.
Bildligt talat.
Och så tennisen.
- Va? - Jag värvas för tennislaget.
Jag borde ha sagt det först.
Nu börjar det likna nåt!
- Hur mycket? - Tjugo miljoner.
- Men det finns säkert prutmån. - Jag tar det.
Okej.
- Så du godtar utgångspriset? - Ja, kontant.
Men det måste vara klart måndag.
- Måndag? - Ja.
Vi behöver minst en vecka för kontrakten.
Sen behövs en noggrann inspektion…
Mitt team kommer hit imorgon och går igenom huset.
Skicka pappren till min advokat så länge.
Gratulerar.
Du har sålt ditt första hus.
Vad jobbar du med nu igen?
NÄMN FEM AV DE FÖRSTA 13 DELSTATERNA
"Hur lång mandattid har en senator?"
Sex år.
Okej.
Nämn fem av de första 13 delstaterna.
Kolonier.
New York, New Jersey,
Connecticut, Massachusetts,
Rhode Island, Delaware,
New Hampshire,
Maryland, Virginia,
Pennsylvania, Georgia.
Det blir 11.
Vilka har jag glömt?
- Hur vet du allt det här? - Jag ser mycket på Jeopardy!
Ser man på.
Vadå?
En låda full av Cartiers LOVE-armband.
Jag lovar, varenda kvinna här i stan bär typ tio såna.
Märkligt. De undviker noga att bära likadana klänningar,
men alla måste ha just det här.
Det är typ ett krav eller nåt.
Ska jag ta några åt dig? De lär inte sakna dem.
Den klubben avstår jag från.
Okej? Hitta pennan, bara.
Den finns i kontoret bortom huvudsovrummet.
North och South Carolina.
- Vadå? - De övriga två kolonierna.
Okej. Nu stilar du bara.
Den är inte i skrivbordet.
Oj. Bingo.
En låda full med pennor.
Förvarar han verkligen nåt så dyrbart i en sån röra?
Enligt Natalia får han en svindyr penna
för varje avtal han säkrar, och slänger den i en låda.
Det är nåt slags ritual.
Okej.
Jag har hittat den.
Etoile de Montblanc Joailliere Fountain Pen.
Det finns bara 15 i hela världen,
och denna begränsade utgåva är tillverkad av 18-karats roséguld,
prydd med Cognac-diamanter
och en spets som påstås glida lättare än RIMOWA-hjul.
Den är inte bara en penna,
utan ett konstverk som kostar 165 000 dollar att köpa.
Jag vet inte vad som är värst,
att nån betalar så mycket för en penna
eller att han slänger den i en låda med 30 andra pennor.
Oavsett vilket förtjänar en sån typ att mista den.
- Jäklar. - Vad är det?
Jag tappade fanskapet. Vänta ett tag.
Där är den.
Coop? Vad hände?
Coop?
Vad är det?
Ryggskott.
Det gör ont som fan.
- Jag kan inte röra mig. - Vadå, kan inte röra dig?
- Kom ut nån gång. - Jag kan inte röra mig.
Jag ligger på rygg.
Du kan inte mena allvar.
Låter det som om jag skämtar?
Jäklar. Okej, jag kommer in.
Nej!
Min rygg hade krånglat
ända sen Christians hejdukar spöade upp mig i fjol.
En kombination av smärtstillande och muskelavslappnande brukade hjälpa
och efter ett par dar var jag bra igen.
Men jag hade inte ett par dagar.
Om mindre än två timmar skulle husägarna komma hem igen.
Och när det gällde att förklara
varför jag låg där på deras golv,
drog jag en nitlott.
Okej. Vi måste iväg.
Okej. Hjälp mig upp, bara.
- Okej. - Bara…
Nej, helvete.
- Förlåt. Okej, okej. - Helvete. Åh nej.
Jösses, du är som en jävla dödvikt.
- Jag orkar inte lyfta dig. Kan du krypa? - Nej, inte ens vända mig.
- Det här är galet. - Ge mig några minuter.
- Tiden rinner ut. - Så gå, då.
- Jag kommer på nåt. - Jag lämnar dig inte.
Men jag kan inte röra mig.
- Vi måste ringa nån. - Nej.
Du kan inte röra dig!
- Helvete! - Kom igen, Coop.
- Vi måste ringa nån. - Jaså verkligen?
Vem?
Okej. Vad i helvete?
Jag förklarar sen. Hjälp mig upp är du snäll.
Om du förklarar vad du gör på golvet i nån annans hus,
med Nicks hushållerska?
Elena.
Jag vet vad du heter.
Fråga… Vems hus är det här?
- Hemmings hus. - Hur känner ni dem?
Det gör vi inte.
"Det gör vi inte."
- "Vi"? Verkligen? "Vi"? - Kan vi skynda på, tack.
- Vi måste härifrån. - Bara så jag förstår,
och ursäkta om jag har missförstått situationen,
men begår vi hemfridsbrott just nu?
- Stämmer. - Och varför gör vi det?
Okej. De kommer hem närsomhelst.
Så kan vi ta frågesporten sen?
Frågesport?
Den var kul.
Hon är rolig. Oväntat.
Barney! Snälla!
Okej.
Vi tar varsin sida. På tre.
- Ett, två, tre. - Två.
När kommer din syster hem?
Hon spelar åtminstone några timmar till.
Har du piller för det här?
Ja. Där uppe i medicinskåpet.
Det finns Flexeril och Percocet. Ta med båda, tack.
Japp.
Så istället för att återgå till ditt gamla jobb på Bailey Russell,
ett jobb som ger dig sju- eller åttasiffriga inkomster före bonus,
gör du inbrott med Nicks hushållerska?
- Elena. - Jag vet vad hon heter.
- Jag antar att ni två är… - Vadå? Nej.
Nej visst. För det…
…vore det allra galnaste i det här galna scenariot.
Mycket att ta in, jag vet.
Jag tar inte in nånting.
Vet du varför?
För det är helt jävla ologiskt.
Om det var en sexuell relation inblandad, så okej.
Alltså, inte okej, men det skulle jag åtminstone kunna förstå.
Men om inte, så vad? Vad är det här?
Är det nån sorts komplicerad 40-årskris i tre stadier?
Skilsmässan var inte nog.
Att mista jobbet var inte nog.
Att bli gripen för mord var inte…
Herregud.
Paul, dödade du Paul Levitt?
Nej. Vad jiddrar du om?
Jag vet inte vad jag jiddrar om!
Min bästa vän berättade just att han är inbrottstjuv i förorten.
Hur säljer du stöldgodset? Har du en hälare?
Nej. Alltså… Nej.
Säg inget. Jag vill inget veta.
Vänta lite.
Coop.
De där typerna som klådde upp dig…
…och som körde över mig…
…hade det med det här att göra?
Jag kunde fan ha blivit ihjälkörd.
Det var ett tag sen.
Jag visste inte att du var en jävla tjuv.
Vilken lättnad.
Tack.
- Vad är det? - Ingenting. Jag…
Jag ser fram emot att höra den romantiska storyn.
Har du problem med mig?
Det är klart att jag har.
- Jag har problem med allt det här! - Skrik inte åt mig!
Jag skriker inte åt dig! Jag skriker i din närhet!
Du fyller hela rummet med din röst, för fan!
Hör ni! Sluta! För fan.
Jag måste härifrån.
Barney.
- Barney. - Vad är det?
Tack för att du hämtade mig.
Skit ner dig, Coop.
Dra åt helvete.
Helvete!
Det där gick faktiskt mycket bättre än väntat.
- Jag vet. - Och de sa…
Tack.
Ge oss ett ögonblick. Tack.
- De vill nog att vi går. - Jag vet.
Vi är visst de sista gästerna.
Vad är det?
Det var verkligen länge sen
det var så trevligt att prata med nån.
Jag har varit exceptionellt spirituell ikväll.
- Jaså? Är det så? - Ja. Jag tog med mitt bästa material.
- Så härifrån blir det sämre? - Ja, i princip.
Jösses.
När… När man skiljer sig
är man så fokuserad på själva upplösandet av äktenskapet
att man inte tänker på alla komplikationer som kommer sen.
Så när de äntligen kommer, blir man liksom golvad.
Så det har varit komplicerat?
Det kan man säga, ja.
Men du har kommit över det?
Jag jobbar på det.
Och han? Har du kommit över honom?
Vem då?
Jodå.
Absolut. Med råge.
Så det är blandade känslor?
Jag menar, som jag ser det…
…om vi hade vetat i förväg
hur komplicerade våra skilsmässor skulle bli,
emotionellt, ekonomiskt, logistiskt…
…hade vi kanske gett upp och stannat i våra dåliga äktenskap.
Och var vore vi då?
- Inte här. - Just det.
Med tanke på att vi är här, undrar jag…
…vad som händer härnäst?
- Vänta, vänta. - Vad är det?
- Förlåt mig. - Nej. Det är ingen fara.
Hur är det fatt?
Förlåt. Jag mår inte bra, plötsligt.
- Jösses. Det är okej. Var det… - Jag menar…
Gjorde jag nåt fel?
Jag försöker inte bli av med dig, jag lovar.
- Okej. - Jag var helt med på det.
- Okej. - Men…
Du, det är ingen fara.
Ska jag skjutsa hem dig?
Jag är hemma!
Så om nån är oklädd eller håller på och hånglar,
vidta nödvändiga åtgärder nu.
Hej, vännen.
Hej, mamma.
Var är Morgan? Skulle inte ni två hänga ikväll?
Nej, det är bara jag.
- Hej. - Det blev gräl.
Nej, det var inget gräl.
Nog lät det så.
Det suger.
Vem kan gräla med den här sötnosen?
Du är nog lite partisk.
Enligt Morgan är jag ett rövhål.
Hon ska få.
Hur var din dejt?
Jag tänkte lägga det på is.
- Jaså? Samma här. - Perfekt.
Du kan bo hos mig för alltid.
Ta hand om mig när jag är gammal och skröplig.
Okej. Men jag tänker inte byta blöjor på dig.
Rimligt.
Vi kan ha en massa katter.
Det blir fint.
Inget gör en mer medveten om ensamhet
än att behöva hjälp med att ta sig ur sängen.
Jag var redan bättre i ryggen, det vill säga, jag hade ont som fan.
Och fast jag ville skylla alltihop på misshandeln i fjol,
var sanningen att jag hade en dålig rygg
och en krympande urinblåsa, och det sög att vara medelålders.
Det nya stället är tjusigt.
Gratulerar.
Tackar.
"En lyxvåning uppe i skyn."
Ursäkta?
Det är Jeffersons…
Minns du?
Det var en tv-serie när jag var…
Glöm det. Det är…
Grace är orolig för dig.
Det finns inget att oroa sig för, så…
I så fall skulle vi inte vara här.
Alla kan ha ett dåligt år.
Din affärsmodell är bristfällig.
Du sprider inte dina risker. Du är för beroende av för få klienter.
Om en av dem har ett dåligt år påverkas ditt resultat allvarligt.
Med all respekt,
konsten med förmögenhetsförvaltning är att välja klienter som aktier.
Man tar beslut baserade på en stor mängd datapunkter.
Ta Nick Brandes, en av mina största klienter.
Han fick just ett nytt tv-kontrakt.
Vad händer om han lämnar dig?
Eller blir påkörd?
Mr Park…
Du är för beroende av att andra
tjänar pengar istället för att själv tjäna pengar.
Jag tjänar mina pengar…
…genom att tillhandahålla en värdefull och exklusiv tjänst.
Jag har affärsrelationer i varje finansiell sektor.
Du jobbar inte hårt nog för det du har.
Säger han som ärvde rörelsen från sin far.
Och jag har inga söner i min tur.
- Kanske Grace… - Hon vill inte ha det.
Jo, hon vill ha det…
…för dig.
Så… erbjuder du mig ett jobb?
Du gillar mig inte ens.
Det är sant.
Okej. Jag ska tänka på saken.
Hur är det med ryggen, Coop?
Det går åt rätt håll. Tack.
Jag ska skicka dig till min kiropraktor Kimo.
Han gav mig fysioterapi efter min knäoperation.
Han har magiska händer.
Jag har just tagit en dos Toradol,
så det är den som lindrar smärtan nu.
Ja, det funkar också.
Verkligen.
Jag hade diskbråck för några år sen. Minns ni det?
Oj, vilket elände jag drog på mig.
Akupunktur, stamcellsterapi, allt möjligt.
Jag trodde det var slut med golfande.
När vi inte pratade om finanser eller sport,
eller finansiering av sport,
pratade vi mycket om vår växande lista av skador.
Vi var alla i en viss ålder,
alla tidigare sportare på något sätt,
som konfronterade våra kroppars nedbrytning
genom en kombination av hemläkare,
senaste nytt inom läkemedelsbranschen, tränare, och att prata ihjäl ämnet.
Det var bara ännu en klubb som vi alla tillhörde.
Hör ni, har ni blivit inbjudna till partyt uppe vid Bisbee?
Ja.
Vem är han?
Owen Ashe.
Han har visst blivit förmögen på leveransföretag.
Han betalade utgångspriset.
Tjugo miljoner. Kontant.
- Jösses. - Wow.
Nu händer det grejer.
Och nu ger han sig själv ett välkomstparty?
Det låter som en bracka.
Jag vet inte.
Det är typ som The Great Gatsby eller nåt. Det kan bli kul.
Ni vet väl hur boken slutade?
Jag hörde att det var Sam Levitt som sålde stället.
Jaså?
Bra gjort.
"Bra gjort"?
Hon skändade sin mans lik och satte dit dig för mord.
Gjorde hon? Jag minns inte.
Men hon visste vad hon gjorde när hon sålde Bisbee.
Hon delade förmodligen
en miljon dollar i provision med agenten.
Jösses. Hon försökte få Coop i fängelse och nu tjänar hon sexsiffrigt.
USA i ett nötskal.
Ja.
Din kille skulle ju göra det stort igen.
Hallå. Ingen politik här.
Jaså, är det en regel?
Vi bevittnar en fantastisk prestation av ligans blivande kung.
Vågar jag säga, LeBron och Steph vem då?
Lugna ner dig, Greeny.
- Lugna ner dig. - Ja, Mike. Kom igen.
Få se honom göra vad Kungen har gjort i mer än 20 år.
Har inte sett honom göra en Sombor Shuffle.
Okej. Vad sägs om försvarsspelet från min favorit Kawhi?
Så han är din favorit?
Ja, det är han. Vi är båda Spurs-legender,
- och det kan vi bevisa. - Sen när ser du sport?
Det är Nicks andra vecka i sändning. Jag bara kollar.
Låt oss titta närmare på detta.
- Glöm inte att… - Det gör du inte.
- En säsongs överlappning. - Det gör jag inte.
Är det nåt fel?
Nej då. Fortsätt med det du gör.
Det händer inget där nere.
Okej.
Åh, jösses.
Det är okej, Barney.
Du, vad är det?
Prata med mig.
Vill du att jag gör nåt annorlunda?
Ja, faktiskt.
Sluta ordna möten med din far åt mig.
Jag ser hans självbelåtna, nedlåtande min.
Svårt att ha sex med hans dotter då.
Jag försökte bara hjälpa till.
Och eftersom du frågar, mindre tryck på kulorna.
Man är rätt känslig där nere.
Men för fan.
Jag hade känt mig lite däven, men när han försökte, du vet…
- Ja? - Komma till.
Då visste jag.
Klimakteriet.
Just det.
Ha det här i handväskan.
Särskilt om du vill fortsätta ha sex med män i bilar.
Jag förstår inte. Har du med dig glidmedel jämt?
Ja, man måste vara förberedd.
Och med mina mediciner…
…är det lika torrt som i öknen där nere.
Jag skulle gärna höra mer om det,
men jag sms:ade dig för att en musiklärare vid Mayfield
fick engagemang för en turné och är borta resten av terminen,
och de behöver en ersättare.
Men jag är ingen lärare.
Du är professionell musiker, vilket är ännu bättre.
Jag vet inte.
För även när jag har en bra dag…
…är jag inte direkt lämpad för Mayfield.
Och det är inte menat negativt. Men du vet…
Du ville ha mer självständighet, sa du.
Som terapeut vill jag säga…
Arbetslös terapeut.
- Av eget val. - Verkligen?
Jag skriver faktiskt på en bok.
Jaså? Vad handlar den om?
Nej, försök inte.
Vi pratar om dig och självständighet, vilket kräver förtroende.
Och förtroende kommer av aktivering.
Du sköter dig jättebra. Du tar dina mediciner,
du har rutiner, du kommer till jobbet.
Är du redo för en ny utmaning?
Och du kommer aldrig att få råd med eget boende
baserat på vad du tjänar här.
Jag tänkte gifta mig rikt, som alla andra gör.
Ja, en mycket bättre idé.
Gör mig en tjänst, nämn inte det där med klimakteriet för Coop.
Det är inget skamfyllt.
Jag vet.
Jag känner bara att
jag blir bara äldre och han
blir bara stiligare och stiligare.
Hallå, Barney. Det är Coop. Igen.
Jag hoppades träffa dig på klubben, men icke.
Ring mig. Vi behöver nog prata.
Ja, det låter jättebra.
Jag vill bara att ni vet
att jag saknar formell lärarerfarenhet.
Jaså, har du? Så trevligt.
Jag spelar där fyra kvällar i veckan.
Ja, utmärkt.
Ja, jag kommer.
Okej. Hej då.
Vad var det där om?
Att jag ska bli musiklärare.
Gitarrlektioner?
Nej. De behöver en vikarie vid Mayfield till slutet av året.
Mayfield? Du har aldrig undervisat.
Det sa jag också.
Men Mel hade redan pratat med rektorn,
som tydligen hade sett mig uppträda på The Tap, så…
…jag får en jobbintervju.
Oj, så roligt.
Du är fin. Vart ska du? Har du en dejt?
Nej. Ett party.
Jaha. Nån jag känner?
Nej, faktiskt ingen jag känner. Vill du följa med?
Kan jag vara klädd så här?
- Nej. - I så fall nej.
- Säkert? - Ja. Absolut.
En av oss lär ångra det.
Troligen du.
Nej, troligen du.
Nej, det blir du.
Mest du. Hej då.
Hej då!
Det blir du.
Vilket fantastiskt ställe.
Alltså, inredningen är så genomtänkt.
Murbruket, golvet, inventarierna, alla är i ursprungsmaterial.
Hej, läget? Hej, hej.
Har nån sett kvällens värd?
Jag vill gärna träffa honom.
Han är säkert skallig och ful.
Har du sett honom?
Nej, men han kompenserar säkert för nåt.
Ja, för mycket pengar.
Mel, har Tori hört från Princeton än?
- När som helst nu. - Det måste vara nervöst.
Om du bara visste.
Och Chelsea, Jules?
Chelsea valde Duke.
Inte Brads eller mitt val,
men de har ett bra tennislag, och det var det Chelsea ville ha.
Det är ju bra.
- Vänta, är det han? - Härligt att träffa er.
- Gott om barer. - Wow. Tack.
- Hej. Hur står det till? - Det är han.
Du hade rätt, Suze. Han är verkligen ful.
Jag skulle inte sparka honom ur sängen för att han åt kex.
I min säng skulle han äta nåt annat.
Jag fattar.
Han har säkert en liten kuk.
Absolut.
Mina damer! Välkomna, välkomna.
Owen Ashe. Mina vänner säger Ashe. Tack för att ni kom.
Ditt hus är enastående.
Tack.
Det är nödvändigt, för att kompensera för min lilla kuk.
Eller hur?
Ojsan.
Det var…
- Förlåt mig. - Tänk inte på det.
- Mm. - Okej. Vad heter du?
- Kat Resnick. - Kat, trevligt att träffas.
Ursäkta mig. Roa er nu.
Jag ser fram emot att lära känna er alla.
Sam! Du kom.
Så fint du har gjort.
Hur hann du med det så fort?
Hur hann jag med? Jag har ett team.
- Väntat. - Kom, så fixar vi en drink åt dig.
Tack, men jag ville bara titta förbi och gratulera.
Jag stannar inte.
Va? Vad menar du? Det är klart att du stannar.
Du är min enda vän i Westmont.
Du kan inte lämna mig med alla här.
De kommer att älska dig, men jag orkar inte
utstå alla elaka blickar från kvinnorna här.
Jaha, de älskar inte dig.
Jag brände några broar.
Ta ett råd från en som har gjort brända broar till en konstform,
det finns alltid en ny väg över.
- Kom igen, en drink. - Nej. Jag måste gå.
Är du säker?
Nej.
- Dörren. - Tack.
- Ursäkta. - Ursäkta.
Hej.
Oroa dig inte, jag ska gå.
Jag var inte orolig.
Vilken lättnad.
Du har inte sagt nåt om mötet med min far.
Han kan inte dölja hur besviken han är.
På dig?
På dig. För att du gifte dig med mig.
Nej, det är bara en fasad.
Sa han nåt specifikt?
Varför tjatar du om det här?
Ingen anledning alls.
Men också…
…en helt annan sak. Jag är gravid.
Du…
Är du säker på att…
Det är mitt, visst? Jag…
Känns det…
Känns det som en pojke?
Få bort mig från fisken.
- Jag klarar det inte. - Okej.
Hej.
- Hejsan. - Vad tycker du?
Får jag låna henne ett ögonblick?
- Ursäkta. Bara… - Oj då.
- Lycka till. - Hej.
Fråga…
Varför sa du inget om lärartjänsten vid Mayfield?
Du är inte musiker.
Ali klarar inte ett sånt schema.
Hur vet du det?
Hon har klarat sig bra, eller hur?
Ja, och jag vill att det ska fortsätta så.
Hon är inget barn, Coop.
Hon är en 40-årig kvinna som vill göra nåt med sitt liv.
Hon kommer att sabba det.
Kanske. Och du kanske måste låta henne göra det.
Du borde ha pratat med mig först.
Sluta vara hennes förälder.
Var hennes bror, bara.
Tack för det oönskade rådet.
Jösses.
Okej. Wow.
Hon verkar förtjusande.
Mot alla utom mot mig.
Owen Ashe, antar jag.
- Säg Ashe. - Oj, trevligt att träffas…
Andrew Cooper. Coop.
Coop. Ditt rykte föregår dig.
Tja, det är väl mitt kors att bära.
Kors att bära? Du, tro mig,
det är såna erfarenheter som utmanar en
och hotar en och… förödmjukar en,
som gör livet värt att leva.
Annars skulle vi medicinera oss till uttråkad glömska
tills vi saknar skäl att få våra katatoniska ändor ur sängen.
Alltså, du var mordanklagad.
Hur många kan skryta med det?
- De flesta mördare. - Sant.
Finns det en mrs Ashe jag borde tacka för inbjudan?
Nej.
Skild?
Änkling.
Jösses. Jag beklagar.
- Herregud… - Tack.
Det har gått åtta år och jag saknar henne varje dag.
Men jag ska säga en sak. Den kvinnan lärde mig att leva.
Jaha. Vad är det du har som levebröd?
Det är import/export. Fraktkonsolidering.
Och du? Jag antar att det är finanser.
Ja. Jag driver en liten rörelse hemifrån.
Det är passande vagt.
Ungefär som import/export.
Glaset är tomt. Det går inte.
Två whisky här, tack. Den fina sorten.
Tackar.
Den minen känner jag.
- Jaså? Så du har också en? - Ja, det har jag.
- Den är tuff. - Det blir i alla fall värre.
Nåt att se fram emot.
Låt mig vara nörd ett ögonblick. Jag älskade att se dig spela.
- Din stil… Alltså… - Nej.
…varje rörelse, varje skott var fan en skönhetsupplevelse.
- Tack ska du ha. - Det är sant.
Och jag har gått med i ditt gym.
Du har nåt fint på gång där. Jag gillar vibbarna. Bra upplägg.
Ska du öppna fler?
Vi har finansieringen klar för två nya lokaler.
Två nya lokaler? Du måste tänka större än då.
Om du ursäktar, du är het just nu.
Du är en älskad idrottsstjärna. Du är på tv.
Jag såg det nya segmentet, "Off Brandes". Skitbra. Det blir succé.
Beträffande gymmen, skit i bankerna.
Håll inte på med de där fjuttiga avtalen. Jag investerar.
I ditt varumärke kan vi öppna 40 gym till nästa år.
Och ända upp till 250 året efter.
- Jäklar… - Jadå.
- Går det lite för fort? - En aning.
- Det är okej. - Okej.
Jag blir ivrig lätt.
- Få tyst på mig. - Men jag gillar upplägget.
Jag vet hur man ska göra. Jag har resurserna.
Om du vill satsa nationellt, hör av dig.
Jag ställer gärna upp.
Alltså, jag är alltid öppen för en ny affärsmöjlighet.
Det vet jag nog. Kolla in mina badrum.
Jag har 15 toaletter i huset och alla är din Luxos MT.
- Lägg av. - Varenda en.
Jag gillar verkligen den här killen.
Och bra timing, för naturen kallar.
För fler gym.
För fler. Många fler än två.
- Kom igen. Satsa stort. - Ja, ja.
Jag tänker satsa stort.
- Vi har inte hälsat. - Hej.
Barney Choi, jag förvaltar pengarna åt Nick
och för en handfull andra rika personer här ute.
Jag står gärna till tjänst om behov uppstår.
Bra. Alla kör med snabba beslut här. Jag gillar det.
Var det Barney?
Ge mig lite tid att landa bara,
och sen bör vi ha middag.
Jag söker efter nya möjligheter.
- Gärna för mig. - Bra.
Hej. Var är Lisa ikväll?
Du vet, hon tar selfies i Milano eller Paris eller…
Fortfarande?
Ja, modeveckan varar längre än en vecka, visar det sig.
Raring, kan du ordna en cocktail till åt mig?
Eller kanske det är bra för ikväll.
Gordy, skaffa mig en drink till.
Jag tänker inte bli inblandad.
Okej. Jag hämtar den själv.
Diane, kom igen.
- Okej. Nej! - Dags att åka hem.
Diane…
Det kommer en stund vid varje soaré
då det är värdens plikt att avgöra om kvällen är slut…
…eller om den bara har börjat.
Hoppa i, allihop!
Ja!
Vrid upp musiken!
Vad pågår?
Jag trodde att vi var osams.
Vi är inte osams.
Men om vi slogs, skulle du…
- Nej, Coop. - …förlora.
- Nej! - Jo.
- Coop, du ska… - Hej då.
Du har undvikit mig.
Det var mycket att ta in.
Ja.
Varför tog du inte tillbaka jobbet på Bailey?
Faktum är att jag inte vet.
Jag sa ja till erbjudandet,
och jag menade det nog när jag sa det.
Men nåt hände med mig när jag gick ut ur byggnaden.
Jag tänkte att om jag antog erbjudandet,
skulle allt bli precis som förut igen.
Jag skulle bli precis som förut igen.
Och du trivdes inte med det?
Jag trodde det.
Men det var inte så.
Det där låter väldigt existentiellt.
Vet inte om det är djupsinnigt
eller om du gick på ditt eget skitsnack,
men i vilket fall…
…vill jag bli med.
Va? Varför?
På grund av min jävla svärfar.
Okej.
Grace är gravid.
- Oj. - Ja.
Gratulerar.
Att involvera Barney var en usel idé.
Men den kvällen, där vi satt i våra blöta kläder,
behagligt berusade på en främlings dyra sprit
och såg våra vänner och grannar festa
som om de levde i en feberdröm av F. Scott Fitzgerald,
kändes framtiden för första gången på länge, tja, lovande.
Det kanske var mina smärtstillande blandade med spriten,
eller kanske var det ren och skär dumhet,
men just då var jag full nog att tro det.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson