Що ж, дітки, вибачайте, що погрішив і лишив,
та мене кличе Філадельфія.
О, Денні!
Машина буде за три хвилини.
Як мама?
Ти ж знаєш Беверлі: впала з ґанку, а ніби комаха вкусила.
Міцний горішок.
Я побуду, поки її не випишуть, а тоді тітка Пем мене підмінить.
Гадаєш, повернешся до Різдва?
Постараюсь.
Якщо не встигнеш, може, зараз швиденько відсвяткуємо?
-У нас ще три хвилини, так? -Власне, залишилася одна.
Дідько, Денні, я — твій таємний Санта.
Діставайте різдвяне печиво. Співайте колядки.
Ну ж бо!
Слухай! Як солодкі срібні дзвони Ніби кажуть: «Відкинь турботи…»
Ти її обрала? Таку швидку і високу?
…тихі й сміливі
Дінь-дон, дінь-дон…
Це лише на кілька днів.
-Певен, що не хочеш, щоб я поїхав? -Не треба.
Але я хочу бути тут.
Обіцяю.
Знайшла.
Календар з сексі пряничним чоловічком.
А тут він в ковбойських штанях з глазурі.
Люблю тебе.
Веселого, веселого, веселого Різдва…
Машина тут.
Дінь-дон, дінь-дон, це їхня пісня
З радісним дзвоном усе колядує
Капець, ця пісня напружує.
Дінь-дон, дінь-дон
-Обісратися! -Стережіться, «Пентатонікс»!
Оце ми дали!
ЧОТИРИ ПОРИ РОКУ
ЗИМА
Отже, тут проходив Тридентський собор під час протестантської Реформації.
Хочете дізнатися більше?
Не відповідайте. Ваші обличчя вас видають.
Мамо?
Зараз не можу — я з друзями!
Не плач.
Гаразд, я йду!
Не проти, якщо я піду раніше?
У мами різдвяна ялинка похилилася.
Боїться, що вона впаде на онука. Маю взяти бензопилу в кузена.
Італійський Клод з бензопилою.
Непогано.
Гаразд.
Обіцяю, пізніше зателефоную.
Гарної екскурсії. Люблю, бувайте. Чао.
Хочеш зайти й прочитати всі таблички?
Знаєш що? Ні.
Відколи ми тут, ми вже відвідали три церкви
і пройшли повз п'ять живих вертепів.
Ні, он ще один. Шість.
Вау, а Йосип у формі.
Може, сьогодні спробуємо щось нерелігійне?
Як-от, романтичну вечерю?
Я б точно поїла.
Так, гаразд. Тобто столик на трьох.
Вибачте.
Ви хотіли романтичну вечерю.
-Ні, ми всі можемо піти. -Ні. Знаєте що?
Учора я пообіцяла собі, що сьогодні буду новою жінкою.
Тож
перш за все, нова хода.
Непогано.
Ого.
Це «нова хода»?
Як чудово, Клаудіо!
Ти наш рятівник!
Зачекай, мамо. Це Денні.
-Привіт! -Привіт.
Як Беверлі?
-Усе чудово, любчику. -Вона зламала таз. Потрібна операція.
Може, доведеться затриматися.
Я маю бути там. Летіти сьогодні?
Ні, усе під контролем.
Але лікар каже, що, можливо, потрібно
шукати варіант із постійнішим доглядом.
Не смій здавати мене в будинок для літніх.
Там ґвалтують людей. Я бачила це в новинах.
Я про тітку Пем.
Пем уже їде.
-Вирішимо, що робити, коли вона буде тут. -Я вже тут.
Тітко Пем?
Вибачте, що запізнилася.
Сіла не на той автобус і поїхала в Делавер.
-Привіт. -Привіт.
-Усе добре, котику?
-Усе добре. Як ти? -Зачекай, це Клод?
-Привіт, любчику. -Привіт.
Боже. Зменшилася, як той светр у сушарці.
Вона не може доглядати за мамою.
-Я сьогодні ж прилечу. -Ні. Я все владнаю.
Люблю тебе. Завтра зідзвонимося, гаразд?
Гарна перука.
Прямо як «Олів Гарден» в Сікокесі.
А тут можна взуття зняти?
Бо там я бачив, як люди це робили.
Дуже мило, Джеку. Я рада, що ми тут.
Я теж.
-Я знаю, що я був занудою. -Ні.
Але вчора я дещо зрозумів.
Розказуй.
Я стільки часу цього року вдавав, що зі мною все гаразд.
Але єдиний спосіб почуватися краще — визнати, що з тобою.
Як коли я вирішила почати казати лікарю
реальну кількість випитого щотижня.
Там точно не від нуля до двох.
Точно. І зараз я на самому дні.
Почуваюся невдахою, який провалив усе, за що брався цього року.
-Ти про що? Що ти провалив? -Усе.
Я не вшанував нашого друга. День подяки. Я не пробіг марафон.
Ти старався. І ти вшанував Ніка.
Сайт, де зірку назвали на його честь?
Це було мило. Дарма я назвала це аферою.
Щойно куплю чорнила, роздрукую сертифікат. Гаразд?
Гаразд.
Давай вирішувати, що замовити. Що тобі подобається?
Не знаю.
Можемо просто гарно провести вечір?
Ми так і робимо. Я ж просто сказав: «Не знаю». Я ще не дивився другі страви.
Але ти провалив усе цього року?
Коханий, не обов'язково щоразу опускатись так низько.
Щоразу не обов'язково, та не можна взагалі це ігнорувати.
Мені цьогоріч теж було важко.
Але я не зациклююся. Просто намагаюся рухатися вперед.
Вау. Ну ти ж така сильна і крута.
-Вітаю. -Годі тобі.
Я лише хочу сказати, що…
Можна зіграти пісню для пари?
Так, будь ласка.
-Як справи у Філадельфії? -Мамо, я не знаю.
Він не хоче, щоб я летів.
Хоче вирішити все сам. Ми повернулися до того, як було раніше.
Якщо вважаєш, що треба їхати, їдь.
Але він сказав не їхати. Що робити?
Ніхто не вказуватиме тобі, що робити.
Ти — Клод.
Привіт! Ти в Італії?
Саме так.
Зайнята?
Ні, просто намагаюся прикрасити дім до першого Різдва Джино.
Але в мене ще не було часу.
Його панчоха довжиною з мою, коли я була Брітні на Геловін.
Мила, він же ще маля.
Є час до п'яти років, коли він почне пам'ятати твої косяки.
Слухай, люба, ти пам'ятаєш
качечку, яку я подарувала Джино на пляжі?
Так. Він іноді грається нею у ванні.
Ти не помічала номер телефону на дні?
Помічала.
Зачекай. Вона десь тут.
Але якщо не знайду, може, тобі підійде цей хлопець?
Так, виглядає дуже щедрим коханцем.
Знайшла.
Надсилаю фото.
Так.
То як? Подзвониш Марку Бретту?
Дякую, Джинні.
Алло.
Привіт, Марку.
Це Енн.
Ми познайомилися і займалися сексом на узбережжі Джерсі.
Та у мене на узбережжі Джерсі секс був мінімум з тридцятьма людьми, тож…
Справді?
Звичайно, що ні. Це був жарт.
Кумедно.
Привіт, Енн. Як ти?
Чудово.
Я зараз в Італії.
Серйозно?
Так, і я…
Не знаю. Я просто думала про тебе.
Чекай, Енн. Гадаю, я мушу сказати, що у мене тепер є дівчина.
Молодець.
Але я не тому дзвонила.
Це прозвучало дивно.
Я телефонувала, щоб сказати, що переїхала до Італії.
-Справді? -Так.
Телефоную всім контактам, щоб повідомити.
Тому й подзвонила.
Вітаю.
Так. І я теж де-з-ким зустрічаюся.
Його звати Джанп'єро, і він мій аморе.
Тому і дзвоню. Тож…
Якщо будеш в Італії…
Ми з Торі обговорювали поїздку влітку.
Чудово. Клас.
Я буду тут. Приїжджайте в гості.
Може, приїдемо. Не дочекаюся.
Їхній хліб був дуже смачним.
Так. Мені сподобалося, що він був теплий.
Ага.
Що відбувається?
Що вона каже?
-«Мара» що? -«Маратона»?
Може, морський парад. Було б круто.
Дай телефон.
Боже, Джеку, тут завтра буде марафон. Мусиш узяти участь.
Що? Ні!
Це знак. Ти мусиш.
Ні, я не тренувався місяць. І не взяв одяг для бігу.
І я щойно з'їв 60 молюсків.
Ось як можна виправити цей рік. Уяви, як добре тобі буде шляхом додому.
Будеш новою людиною.
Так, ти це зробиш.
Я виглядаю як дурень.
Ні, ти виглядаєш як італієць.
Тут усі італійці. І вони виглядають нормально.
Ну, вибач.
Біговий одяг Клода на тобі виглядає інакше.
Ти виглядаєш дуже ефектно. Я Джоді Вотлі на «Греммі».
Дякую, Енн.
Тобі час ставати в ряд.
Не думаю, що мені варто це робити.
Я на такій висоті не тренувався.
Ти впораєшся, чувак. Ти впораєшся. Я в тебе вірю.
Ти будеш щасливий, що зробив це.
МАРК ГОЛОСОВЕ
Привіт, Енн.
Радий був почути твій голос.
Я тут попиваю келих вина, тобто пінту «Гіннеса».
І дивлюся бокс, а точно не «Проблиски надії».
Сподіваюся, ти гарно проводиш час в Італії.
Надішли фото, як можеш. Хочу побачити тебе в новому місті.
Бонджорно!
Зробиш мені послугу: сфоткаєш мене?
Ніби веселюся й живу класним життям.
-Добре. -Не засуджуй. Це для Марка Бретта.
Зрозуміло. Гаразд.
Швиденько.
Усміхайся.
-Зачекай. -Гаразд.
Слухай, якась у тебе поза дивна.
Наче в тебе матка випадає.
Спробуй лайфгак з ТікТоку, де ти скачеш до камери.
-Відійди трохи. -Гаразд.
-Чудово. -Тут?
Так. Підскакуй.
Так.
І усміхайся.
Смійся.
-Добре, є. -Дай гляну.
Де він?
-Давай, Джеку! -Давай!
ГАРНО ТАМ! ЧУДОВО ВИГЛЯДАЄШ. ЩЕ ФОТО!
Браво!
Ура, Джеку!
Ти молодець!
Я захеканий, але, думаю, зможу.
Я на 13-й милі. Вже на півдорозі.
Коханий, це кілометри. Тобі ще 20 миль бігти.
Ні.
О ні, чорт. Ні.
Ти впораєшся!
О ні.
-Ти зможеш. -От лайно. О, Боже.
Так. Ти зможеш. Ти мій Супермен!
Дякую.
-Сфотографуєте мене? -Звісно.
Можна з вами сфотографуватися?
Дякую. Можна…
Ви не проти? Дякую.
Дякую. Я така кумедна. Дякую.
Гаразд.
ТВОЄ ЖИТТЯ ПРОСТО НЕЙМОВІРНЕ, ЕНН!
Привіт.
Привіт. Не бачила, Джек не пробігав?
Ні.
Та, чесно кажучи, я робила фотосесію.
Ясно.
Він мав бути тут півгодини тому.
Дідько.
Потримай.
Перепрошую.
Боже.
Джеку, ти в порядку?
Я не можу, Кейт. Здається, моє тіло відмовляє.
Ні, ти вже так близько до фінішу.
-Залишилося три милі. -Байдуже. З мене досить.
Ні, вибач. Якщо зупинишся, то шкодуватимеш про це вічно.
-Як дружина, я не можу дати тобі здатися. -Я мушу, ясно?
Хочеш, щоб я фінішував? Везтимеш мене в катафалку.
Гаразд. Я побіжу з тобою.
Бачу, ти сказилася.
Хочеш розказати мені, яке я стерво — доведеться бігти.
Ну ж бо.
Побігли.
Так.
Так. Ти зможеш.
Ми зможемо!
Упс.
Дідько.
Денні.
Я казав не приїжджати, але я такий радий, що ти тут.
Привіт.
Як мама?
З нею все добре, але нам треба поговорити.
Так, я розумію.
Я знаю, що ми цього не планували,
але ми потрібні мамі.
Тож…
Можна їй з нами в Італію?
Справді?
Так.
-Ти забереш її до Італії? -Звісно, це тепер наш дім.
Вона рада?
Ну…
Це Клод? Скажи, що я не поїду.
Я над цим працюю.
Я схожа на Люсі з «Я люблю Люсі»?
О, дуже «Люсі».
Хочете купити вина?
Гаразд.
-Привіт. -Привіт, Енн.
Слухай, я знаю, що сам це заохочував, але, думаю, це зайшло надто далеко.
Що?
Ми маємо припинити переписку.
-Я думала, ми просто розважаємось. -Так і було, але…
Слухай, я…
Після узбережжя я сподівався, що ти подзвониш,
а коли не подзвонила,
я тебе відпустив.
Я не намагаюсь тебе соромити,
бо я теж фліртував, але коли ти надіслала мені те фото
своєї вагіни,
я подумав, що це занадто.
Що?
І я думаю, я б пошкодував, якби не сказав щось зараз,
поки це не зайшло далі.
Це моя вагіна.
І я не знаю, я просто…
Алло? Ти тут?
Так, я тут. Слухай, це величезне непорозуміння.
Чи хотів би я отримати це фото у вересні?
Так, хотів би.
Та думаю, треба це припинити,
перш ніж зайде надто далеко, заради Торі й Джанп'єро.
Так.
Так, я згодна.
Але, схоже, ти живеш чудовим життям, Енн,
і я дуже за тебе радий.
Бувай.
Ага.
Так.
Едуардо, це має бути моторизований ліфт.
Так, я знаю, скільки років будинку.
Інтернет каже: повезеш мене в Італію — це вже торгівля людьми.
Саме так.
Але ти не можеш жити сама.
Я переїду до неї.
-От і все. -Ні.
Мамо, ти їдеш в Італію. І крапка.
-Денні… -Гаразд.
Едуардо, якщо ти не можеш,
я знайду іншого підрядника, ясно? Чао.
Едуардо каже, що ліфт не поставить —
будинку 400 років, і він може завалитися.
-Нічого, купимо інший будинок. -Що?
Слухай сюди:
я не поїду.
Я не довіряю перукарю.
Де буде мій банк?
Бев, тримайся: в Італії немає «Вави».
Тоді й Беверлі в Італії не буде.
-Я тебе розумію, подруго. -Мамо, годі намагатись вмерти.
-Гей, я не думаю, що це… -Клоде, я впораюся сам.
Гаразд.
Піду подихаю.
Відкрий очі.
Ти мене бачиш. А ти припини її підбурювати.
А я що зробила?
Ти впораєшся, давай, ти впораєшся.
Давай зупинимося. Прошу.
Ні, Джеку, тобі це потрібно.
Ні, мені це не треба. Це тобі треба.
Це твоє лайно.
Ні. Я допомагаю тобі впоратися з почуттями.
Ні, я намагався впоратися з почуттями, ділячись ними з дружиною.
А ти попросила скрипаля заглушити їх музикою.
Як нам зблизитися?
Не знаю. Розважаймося.
Сходимо в кіно і передзамовимо їжу.
Але ж це не шлюб, ясно?
Чому ти так боїшся глибини, Кейт? Що в тебе там ховається?
-Нічого там не ховається. -Ще й як ховається.
Ти б не намагалася мене виправити,
якби тебе теж щось не гризло.
То що там?
Я не знаю. Може, я сумую, бо відпустка майже закінчилася.
Ну ж бо.
Так, добре, не зупиняйся.
І ти теж не зупиняйся.
Можливо, мені сумно, що наша дитина виросла,
пішла з дому, і я більше не маю мети.
Так, і?
І я не хочу цього робити. Я не така, як ти. Не люблю копирсатися.
Що? Це не копирсання. Ми ділимося.
Ділимося і копирсаємося.
І коли ти це робиш, я витрачаю всю свою енергію,
щоб тримати нас на плаву.
Чому? Ти не мусиш.
Бо якщо я теж проговорюватиму все темне й жахливе, що відчуваю,
ми потонемо.
Не буду рятувальним буєм — ми опинимося на дні океану.
Я теж можу бути буєм. Просто дай мені шанс.
Гаразд, якщо продовжуватимеш бігти.
Давай, розказуй.
Гаразд.
Я засмучена через багато речей, гаразд?
Я на піку кар'єри, над якою працювала все життя,
і мені якось ніяк.
Мій найкращий друг переїхав.
Наш інший друг помер.
І, до речі, зараз настали темні часи.
Від кожної новини шлунок стискається.
А він і так стиснутий постійно, бо моє тіло вже працює не так, як раніше.
І я переживаю, що ми ставатимемо все дивнішими,
і віддаляємося одне від одного, аж поки не житимемо, як чужі.
І на Геловін місцеві діти оминатимуть наш дім,
бо ми надто моторошні.
І часом, чесно кажучи, я боюся смерті.
А іноді думаю: «Не так вже й погано звучить».
Типу, довгий сон. Гаразд, чорт забирай, грець з ним.
-Кейт. -Що?
Поглянь.
Ми пробігли марафон.
Боже!
-Привіт. -Привіт. О, Боже.
Я вклала Джино. Бачила фото в сімейному iCloud.
Ти там якось неймовірно круто тусиш?
Джинні, ті фото — брехня.
Сьогодні був лайняний день, а тоді я надіслала Марку фото вагіни.
Так, я бачила. Думала, це по-європейськи.
Ні. Просто старі труси з поганою резинкою.
Звучиш трохи засмучено.
Раніше я знала, хто я.
У 20 я була дикою істотою, яка тинялась по Іст-Віллідж, а…
А потім я народила Лайлу і була мамою, а…
А тепер я просто борсаюся по життю.
Гаразд. Та це не та Енн, яку я бачила цього року.
Та Енн буквально врятувала моє життя.
Вона була здібною та впевненою…
Вона була моєю сім'єю, хоча й не мусила.
Ті фото не брехня, Енн.
Ті фото — це ти.
Кому потрібен той дурний Марк Бретт?
Ти можеш жити так просто для себе.
Ти й досі дика істота.
Мамо,
я тебе благаю,
будь ласка, поїхали в Італію.
Сонечко,
я все життя прожила у Філадельфії.
Але ми тепер живемо там.
А Клод
усе наше подружнє життя так добре дбав про мене.
Він погоджувався на всі мої дурні ідеї.
Цей чоловік любить мене, хоча іноді я цього не заслуговую.
Пам'ятаєш, яким я був до нього?
Звісно. Ти був малим засранцем.
Отож.
Він мене врятував.
Сонце, будь ласка, не засмучуйся.
Просто Італія — єдине, про що він колись просив.
Він такий щасливий.
Прошу тебе.
Прошу тебе, мамо.
Любий, мені не місце в Європі.
Але за п'ять хвилин від Пем
є один будинок для літніх людей.
Як щодо нього?
Що? Ні.
Ні, там живе моя подруга Ґейл.
Каже, там добре. І пироги смачні.
А як же новини?
Ну, можливо, то були не новини.
Можливо, то був «Закон і порядок».
Все буде гаразд, сонце. Не переживай.
Добре, ось що ми зробимо.
Беверлі, ти лишишся в своєму домі, та переїдеш на перший поверх.
-Ми з Денні займемо другий. -Що?
Так. Переїдемо сюди і піклуватимемося про твою маму.
-Ні. -Я Клод, і ти зробиш, як я скажу.
Домовилися?
Чувак, ми пробігли марафон.
-Ну… -Вибач, що мене занесло на темну сторону.
Але тепер мені краще. Почуваюся краще.
Я не проти темряви. Вивантажуй на мене все.
То коли ти сказала, що не боїшся смерті…
Ще й як боюся.
Особливо, що авто опиниться під водою. Я дуже цього боюся.
Знаєш, у нас однаковий страх.
Затоплення машини?
Мені в Інстаграмі постійно молоток рекламують.
Що ми віддалимося одне від одного, стаючи старшими й дивнішими.
Отой період «на либонь» був жахливий.
Головне — пам'ятати рухатися одне до одного.
Бо інакше ми збожеволіємо.
Я тебе кохаю.
А я кохаю тебе.
-Веселого Різдва! -Веселого Різдва!
Що ви там робите?
Денні зробив круті коктейлі, але медсестра Беверлі не дозволяє.
Так, ця зануда забрала мій гоголь-моголь.
Ми всі завтра летимо додому. Принесемо тобі ромових кульок.
-Дякую, це саме те, що їй треба. -Саме так.
Власне, я маю вам всім дещо сказати.
Я завтра додому не лечу.
Я залишаюся.
Боже, Енн! Справді?
Як надовго?
Не знаю. Денні й Клод
сказали, що я можу наглянути за домом, а я просто хочу змінити обстановку.
Це і є Енн 2.0?
Ні, думаю, це… Енн Класична.
-Непогано. -Так.
Іди своїм шляхом.
Ми любимо Енн Класичну.
Я не можу.
Щасливої дороги.
-Так. -Гаразд.
Гаразд, Енні. Удачі.
Повідомляй про цікаві новини.
Так, я впевнена, що їх буде багато.
О, чудово.
О, це чудово.
Я живу неподалік і отримав кілька ваших посилок.
Я відкрив одну, перш ніж побачив ім'я, і приміряв ваші штани.
Вони підійшли.
Вибачте, мабуть, я вказала не ту адресу.
Виконавчі функції нікудишні.
Вибачте. Мене звати Енн.
Радий знайомству. Я Джанп'єро.
-Хочете зайти й… -Так.
Справді? Поглянете, що отримали.
Вони добре на вас сиділи? Можете лишити…
На вас краще сидітимуть.
Тільки будьте чесні. Я вам покажу, а ви кажіть чесно.
Влаштуємо показ мод.
Переклад субтитрів: Бурштина Терещенко