Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ne…
Rjó.
Rjó!
Pomozte mi!
Je tu někdo?
- Dobře, poslouchej. - Ano, pane.
Pod troskami je možná víc lidí. Měli bychom…
Promiňte! Nemůžu najít syna!
Kde jsou zachránění?
Rjó.
Pane Kando, jste v pořádku.
Juko, není ti nic?
Přinesu deky.
Neviděl jste mého syna?
Pane Kando.
Co se to děje?
Haló?
Slyšíte mě?
Tam to není bezpečný!
Počkejte.
Hej!
Jste v pořádku?
Díkybohu.
Probudila jsem se vyplavená na pláži.
Nikdo na mě nereaguje a necítím nic, čeho se dotknu.
Nevěděla jsem, co se děje, a pak jste na mě zakřičel…
Chápu.
Napřed…
Napřed se zkuste uklidnit.
Nadechněte se.
Bylo dost silné.
Zatím pojďte k nám domů.
Můžete chodit?
Jak říkám,
to já přišel s nápadem na hvězdičkový písek.
Dobře?
Viděl jsi ho v obchodech se suvenýry, ne?
Vozíval jsem ho rodině z obchodních cest.
Fakt?
Celý to byl můj nápad.
Už zase začínáš.
Je to pravda.
Zúčastnil jsem se studentského protestu.
Tehdy jsem byl švorc, tak jsem utekl na ostrov Iriomote.
Jo, nacpal jsi písek do lahviček a začal ho prodávat. My víme.
Máme novýho hosta?
Po tom zemětřesení?
Nejspíš.
Zdravíme.
Muselo to pro vás být těžké.
To…
Bylo to obrovský.
Michaele.
Kde to jsem?
Těžko…
se to vysvětluje, ale…
To je dobrý.
Nic se neboj.
Máme dost času.
Kaori, proveď ji.
Jasně. Jsem Kaori.
Tudy.
Omlouvám se.
Ale co se tu děje?
Nechci to vysvětlovat.
Sešli se…
tu lidi, co odešli ze světa živých s výčitkami.
Teda nejen tady.
Podobná místa jsou po celé zemi.
S výčitkami?
Jak to myslíte?
No tak, Akiro,
nechoď kolem horký kaše.
Tak jí to řekni ty, Šóri.
V podstatě… jste umřela.
Ale nemůžete na druhou stranu, protože tu máte nedořešené záležitosti.
Umřela?
Já jsem umřela…
Ale no tak, hlavu vzhůru. Odpočiňte si.
Máme tu alkohol.
Ten si nechte.
Pojď se mnou.
To bude dobrý.
Nejspíš v tom bude chlap.
Asi.
Myslíte? V jejím věku?
Už tam budeme.
Tudy.
Poslední nájemník odešel.
Klidně se tu zabydli.
Vím, že je toho na tebe hodně.
Tak se pořádně vyspi.
Vás všechny potkalo to samý?
Přesně tak.
Chvíli už tu jsme.
Jsme zkušení mazáci.
Dobrou noc.
Tak tady ho máte. Gratuluju.
Co na tom nechápeš?
Já…
Tohle ty chceš!
Starej se o sebe!
Šikulka.
Rjó, pojď sem.
Bojím se!
Hodně štěstí, zdraví…
Všechno nejlepší!
- Hele. - Jdi na stranu.
Co to děláš?
Mami, hele.
Přestaň!
Pohni! Jdeme!
- Nechci! - Proč? Já musím do práce!
Já nechci do školy!
Mami.
Vstávej.
- Mami! - Rjó!
- Ahoj. - Dobré ráno.
Dobré ráno.
Ahoj.
Zdravím.
Dobré ráno.
Dobré ráno. Kaori, taky si dám kafe.
Jasně.
Tady.
Co to děláš?
Jógu.
Mrtvola dělá jógu, aby byla fit?
Sklapni.
Jóga.
To já přinesl jógu do Japonska.
Už zase?
Je to pravda.
Tak jsem si poranil záda. Tady.
Dobré ráno.
Dobré ráno, slečno.
Na světle vám to sluší.
Jak se jmenujete?
Minako Kawakamiová,
Minako.
To vám povím, jste hezká.
Michaele.
V dnešní době takový věci říkat nemůžeš.
Myslíš? Proč?
Tenhle stařík je Michael.
A ten, co tě sem přivedl, je Akira.
Ten mladík je Šóri.
Býval v jakuze.
To je pan Tanaka, ten býval bankéř.
Já jsem bývalá servírka v baru, Kaori.
Posaď se k nám.
Hej!
KRACH NA BURZE
2. ŘÍJNA 1990
Tohle…
Je to takový můj starý zvyk.
Můžu si půjčit klíčky od auta?
Co?
Jasně.
Není moc příjemná.
KONTAKTUJTE NÁS, POKUD MÁTE INFORMACE O NÍŽE UVEDENÝCH POHŘEŠOVANÝCH DĚTECH
Činacu!
Aiko!
Kazuki!
Vy taky?
Ztratil jsem se rodině.
Napadlo mě, že je najdu, když na ně budu každý den volat.
Ale…
jestli mě slyší, znamená to, že jsou mrtví.
Doufám…
že taky najdete rodinu.
Dálnice zafungovala jako vlnolam a zmírnila tak poškození města.
Kawakamiovou jsme zatím nenašli.
Snad je v bezpečí.
Záchranné týmy usilovně pátrají po pohřešovaných.
Teď nám nezbývá než spolupracovat s policií
a podávat čerstvé a přesné zprávy.
Do práce.
Ano, pane.
Pane Kando, tady jsem.
- Vítej zpátky. - Ahoj.
Ahoj.
Děkuju.
Jdeš akorát. Večer budeme dělat vývar.
Přidáš se?
Promiň, ale na to nemám náladu.
Přesně proto bys měla jít.
Dobře?
To ne.
Na naši prázdnou pláž
přišel podzim.
I kdyby se
jediný sen nesplnil.
Už je to tady zase.
Nezapomenu na tebe,
protože jsem to slíbil písku.
I když se budu smutkem trápit,
stejně neumřu.
„Prázdná pláž.“
Je to krásná písnička. Co, Šóri?
Jo, ujde.
Minako, chceš si něco zazpívat?
Ne, díky.
Určitě? To je škoda.
Už se to nese. Vývar je připravenej!
Pojďte.
- Hotovo. - Ke stolu.
Děkuju.
Ten se pronese!
Kaoriin speciální vývar!
Vypadá skvěle.
- Dej si maso. - Pojďte, jdeme jíst.
Maso tě postaví na nohy.
- Jdeme na to. - Jdeme jíst.
Mňam!
Vy…
Všichni máte nějaké výčitky ze světa živých?
No jo.
Nemáme nic než výčitky.
Proto se tu tak poflakujete?
Poflakováním bych to nenazýval.
Co?
No, asi to vypadá, že tu jen tak blbneme.
Nechci být nezdvořilá,
ale nemůžu takhle ztrácet čas.
Minako.
Mohla bys zůstat aspoň do zítřka?
Proč?
Protože…
ti možná dokážeme pomoct.
Jo. To jsem chtěl říct.
Jo, jasně.
Je to tady. Rychle, jezte!
Dělejte.
Zdravím.
Bez toho nemůžeme začít.
Začít co?
Před každým natáčením filmu musíme provést očistný obřad.
Je samozvaný filmový producent.
Zajdi na nějaký, až budeš mít čas. Jsou to mistrovská díla.
Všechny hrajou v tamtom kině.
Tak pojďte. Kde to vázne?
Dobře, jdeme dál.
Co všichni dělají?
Jednou za měsíc
za úplňku se všichni sejdeme a hledáme.
Co?
Hledáme ty, které postrádáme.
To je divný.
Nečekal jsem, že budu po smrti mezi lidma.
Šóri.
Snažit se pochopit rozpor je samo o sobě rozporem.
To je pravda.
Hej!
Našel jsem je.
Činacu.
Zlato…
Aiko.
- Tati. - Tati…
Kazuki.
Omlouvám se.
Zvláštní, co?
Jsme mrtví, ale jsme tady.
Rozhodně na tomhle světě existujeme.
Existujeme.
Omlouvám se.
Nedokázal jsem vás ochránit.
Bolí mě záda.
Kaori, pivo, prosím.
Máš ho mít.
Tady.
- Díky. - Minako si dá taky?
Donesu jí ho.
Díky.
Tady.
Co jsi na to říkala?
Co?
No…
Byla jsem překvapená
a zmatená.
Kdo by nebyl?
Minako, doufám, že taky brzy najdeš svého přítele.
No tak! To stačí.
Proč?
Jde o mého syna.
Já…
Mám syna, kterého jsem vychovala sama. Jmenuje se Rjó a je mu sedm.
Zajímá mě jen, jestli je naživu, nebo ne.
Můžu tu s vámi ještě chvíli zůstat?
Palec nahoru.
Jasně, že můžeš.
Najdeme ho.
Palec nahoru?
Tak palec nahoru.
Palec nahoru.
Tak pojď k nám. Připijeme si.
Rozumíme ti.
Kaori.
- Dobře. Na zdraví. - Na zdraví.
- Na zdraví.
PRŮVODY
Je otevřeno.
Pojď dál.
Co to je?
Poznámky, co si píšu.
Ale…
shrnu je do jednoho příběhu. Jsem spisovatel.
Aha.
Děje se něco?
Díky, žes mě poprosil, abych tu zůstala.
Je mi trochu líp.
Není zač. Vím, čím si procházíš.
Taky někoho hledáš?
Ne, já ne.
Jen to chci celé zdokumentovat.
Chci zaznamenat, jaký po smrti existuje svět.
To je tvoje nedořešená záležitost?
Možná. Nevím.
Asi chceš auto, co?
Můžeš si ho kdykoli půjčit.
Děkuju.
Určitě ho najdeme.
Nestrachuj se.
Neboj se na nás spolehnout.
Minako.
Můžu s tebou někdy udělat rozhovor?
Pověděla bys mi o svém životě?
Jestli chceš.
Ahoj.
Nazdar.
Pěkný.
Slušná mašina.
Sklapni.
Kdysi dávno jsem natočil film o jakuze.
Takže další slátaninu?
Ne, je fakt dobrej. Někdy ti ho pustím.
No jo.
Tak jo, já jedu.
TAJEMNÍK NÁČELNÍKA ŠTÁBU KONFERENCE UPROSTŘED CHAOSU
JADERNÁ ELEKTRÁRNA SE NADÁLE STABILIZUJE
ZESNULÍ
Minako pořád nenašli, co?
POHŘEŠOVANÍ: MINAKO KAWAKAMIOVÁ Z HOŠISUNY, 35 LET
Všechno nejlepší, šéfe.
Gratuluju.
Vážím si toho.
Pijte.
Děkuju.
Tati, všechno nejlepší.
Jezte.
Děkujeme.
Šlechetnost je mi cizí,
ale každý vidí,
že v tomhle šíleném světě nejsou problémy tří prostých lidí nic.
Jednou to pochopíš.
No tak.
Nemůžu z tebe spustit oči.
Všechno je v pořádku.
Až na jednu věc.
CO JE NA DRUHÉ STRANĚ?
Jsem zpátky.
Ahoj.
Kaori, pivo, prosím.
Hned to bude.
- Nechám to tady. - Jo.
Co se děje, Šóri?
Vypadáš smutně.
Co? Fakt?
Táta měl dneska narozeniny, ne?
Jak se má?
No, dost zestárnul.
No jo.
Taky už je to sedm let, co jsi sem přišel.
Občas si říkám,
že držet s ním, bylo by všechno jinak.
Já o jakuze natočil film.
Ale v dnešní době to mají těžký.
Jsou symbolem společnosti.
Ale byli z ní vyňati a nemají ani lidský práva.
Ten film ti pustím, až příště přijdeš do kina.
No jo, já vím.
Co máš za nevyřešené záležitosti?
Co se najednou staráš?
Já se všem svěřila.
Jsem tady, protože mě před sedmi lety zabili při potyčce.
Zůstala po mně žena.
Cože? Byl jsi ženatý?
Ne doslova.
Nebylo to oficiální.
Je to vlastně vcelku dobrák.
Co? Drž hubu.
Hledáš ji už sedm let?
Nejsem si jistej.
Nevím, jestli ji chci vidět.
Stejně už bych ji nemohl ani obejmout.
CO SE STANE, KDYŽ NEVYŘEŠÍME NEDOŘEŠENÉ ZÁLEŽITOSTI?
HOŠISUNAZA
Haló?
Ostatní jsou v bezpečí?
Rozumím. Uděláme, co půjde.
Ano.
Nashle.
1970, OKINAWA
Na naši prázdnou pláž
přišel podzim…
Sasaki, Tamašira zatkli.
Aha.
Zaklekly na nás úřady.
Jsi další na řadě.
Chvíli se neukazuj.
Jasně.
Tamaširovo zatčení bude na zítřejší titulní straně.
Fajn. Do konce dne to dopíšu.
Dobře, Maiko.
Uvidíme se zítra.
Kogo.
Jsi v pohodě?
Jo.
Neboj.
Nedávno byl náš soudruh Tamaširo nezákonně zatčen na ulici.
Nikdy se nepodvolíme takovému útlaku ze strany úřadů!
Nepodvolíme!
Je načase, aby studenti…
Nemůžeme vás nechat dál okupovat univerzitu.
Odstraňte barikádu a okamžitě vyjděte ven.
Skandujeme!
Vraťte nám Okinawu!
Jsme proti válce ve Vietnamu!
Zrušte americkou základnu!
Útok!
Spojte se!
Kogo!
Kolik je hodin?
Pořád je noc. Měl by sis lehnout.
Bolí to?
Vyděsila jsi mě!
Promiň. Byla jsem zvědavá.
Minako.
To je ale překvapení.
Jak se ten film jmenuje?
Hledání ztraceného času.
Je skvělej, co?
Jo. Akorát skončil v půlce.
Já vím. Nedokončil jsem ho, protože jsem umřel.
Vážně?
Ten film bude mít na dnešní mládež obrovskej dopad.
Je neuvěřitelnej.
Na plakátu měla být hlavní hrdinka Maiko stojící sama na pláži.
A bum! Nahoře název.
Měl to být trhák.
Plakát už byl připravený?
Samozřejmě.
Všechno jsem rozhodoval já.
Téma, příběh, všechno.
Ale proč ses rozhodl natočit film o studentském protestu?
Je to…
HLEDÁNÍ ZTRACENÉHO ČASU
Je to můj skutečný příběh.
Je to autobiografie?
Ne tak docela…
Účastnil jsem se studentského protestu.
Bez ohledu na to, jestli to bylo správný nebo špatný,
táhli jsme za jeden provaz.
Filmy jsou stejný.
Parta dospělých, co se zápalem dřou za stejným cílem. Je to něco úžasnýho.
Fakt jsi filmy miloval, co?
Jo.
Jestli je to autobiografie, chodil jsi s Maiko?
No… Asi už to tak bylo.
Co se mezi váma stalo?
Znáš to. Stalo se toho hodně.
Ale kéž bych ten film mohl vidět dokončený.
Možná na tebe pořád čeká.
Ne.
Pochybuju.
Jsem doma.
Vítej.
Večeře je na stole.
No tak, Kento.
Říkala, že je večeře.
Kento. Přestaň si hrát.
- Riko, tohle je pro mámu. - Dobře.
Kento! Říkám, ať jdeš jíst.
Tady.
Kolik?
Tak normálně.
- Kento? - Chci hodně.
Hodně… Takhle?
Jo, díky.
Kento, do tebe to ale padá.
Tak co? Jak to jde v klubu?
Přidat.
- Příští týden máš zápas? - Jo.
Myslíš, že vyhrajete?
Jak nic.
- Minule to trápení radši ukončili. - To neříkej!
Proč to…
Taky jsem ten zápas viděla.
Nevytahujte to.
Dítě koplo.
Fakt?
Počkej…
Udělej to znovu.
- Koplo! - Jo.
- Kento. - To je dobrý.
Pojď.
Je to starý, ale pořád funkční.
Hele, jak se leskne.
Ahoj, Minako.
Dobré ráno.
Co to děláte?
Moc mě dojalo, cos mi včera řekla.
Co? Co jsem řekla?
Proč jsi ho popíchla? Mám na dnešek plány.
Nemám tušení, o co jde.
Minako, pracovala jsi v televizi, viď?
Ale jako žurnalistka.
To stačí. Ber.
Poslyš…
Rozhodl jsem se ten film dokončit.
Prosím?
Dobře. Všichni poslouchejte.
Televizní pořady jsou pomíjivý, ale filmy, ty jsou nezapomenutelný.
Opovažte se to odfláknout.
Tak co po nás chceš…
Akiro, ty jsi takovej zabržděnej. Budeš držet tohle.
Co? Tohle?
Kaori, ty budeš zvukařka.
Teda, to je důležitá práce.
- Tanako, ty budeš asistent režie. - Ano.
Dobře.
A Šóri.
Ty jsi štramák, tak můžeš hrát mýho syna.
Tady máš scénář.
Cože?
HLEDÁNÍ ZTRACENÉHO ČASU
Michaele, ty jsi režisér?
Jsem hlavní postava a režisér. Jako to dělá Jang Ik-džun.
Cože? Kdo to je?
Tak jo.
Začínáme.
Klapka poprvé.
Připravit.
Start.
Od té doby
uplynulo už 50 let.
Jak je to dál?
- „Chci ji znovu vidět.“ - Co?
Cože?
„Chci ji znovu vidět.“
Střih!
Připravit, akce!
Jak to bylo?
No…
Držíš tu desku v záběru.
„Chci ji znovu vidět.“
Scénář není důležitej.
Hlavní jsou emoce.
Dobře. Znova.
Začíná mě to bavit.
Nešly otevřít.
„Chci ji znovu vidět.“
Vždyť já vím.
Moc světla!
Jak dlouho mám čekat?
Vžij se zatím…
Sleduj mě a vžij se do role.
- Teď to sjedeme celý. - Jo.
- „Od té doby uplynulo už 50 let.“ - Já vím.
Co? Proč s tím otáčíš?
To nic.
Začneme u „Od té doby…“
No nic. Je teprve první den.
Štáb ještě nepracuje jako jeden muž.
V tom to je?
Samozřejmě.
Natáčení je týmová práce. Nemám pravdu?
Proč se ptáš mě?
Myslím, že bychom měli probrat, jak to dneska šlo.
Minako, naučím tě s kamerou.
To je dobrý.
- Proč? No tak. - Co?
Máme hosta?
Dojdu tam.
Taková mladá…
Ahoj.
Vy mě vidíte?
Co se to děje?
Taky jsem tu nová.
Pojď na chvilku k nám.
Jak se jmenuješ?
Nana.
Zdravíčko.
Máš ráda filmy?
Co?
Těší mě.
Já vím. Je to šok, co?
Mrzí mě to, ale…
Mě ne.
Jsem ráda, že můj blbej život skončil.
Máme tu pěkně otrávený děcko.
Cože? A ty jsi jako kdo?
Dobře.
Mladá dámo, ukážu ti, kde si můžeš odpočinout. Pojď.
Je ti jasný, co ta holka provedla, Tanako?
Tuším.
Tak já mizím.
Šóri.
Co?
Gratuluju k sedmému roku.
Sklapni.
Promiň, Šóri.
Rozhodl jsem se rozpustit klan.
RODINA KATÓ
ŠÓRI A MIZUKI VŠE NEJLEPŠÍ K DRUHÉMU VÝROČÍ
MIZUKI A ŠÓRI
DÍKY, ŽES MĚ NECHAL SE PROJET NA TVÝ MILOVANÝ MOTORCE!
Jsem doma.
Ahoj.
Jdeš brzo.
Jo. Psal jsem ti.
Nevšimla jsem si. Promiň.
Dáš si kari?
Ráda, děkuju.
Mizuki.
Příští týden budu mít den volno.
Chceš navštívit naše?
Ještě tě neviděli.
Tak jo. Ráda.
Asi bychom si měli promluvit o budoucnosti.
Máš pravdu.
Už je to doba.
Vůbec ses nezměnila.
Vypadá jako dobrej chlap.
Ale já jsem rozhodně hezčí.
Promiň.
Ať se ti daří.
…vzpomínky na tebe.
I když se nevrátíš.
Nebudu…
- Zdržel ses. - Ahoj.
Kaori, něco tvrdšího.
Rozkaz.
Protože jsem slíbil oblaku,
i když se budu smutkem trápit,
stejně neumřu.
I když se budu smutkem trápit…
Šóri, stalo se něco?
…stejně neumřu.
Viděl jsem ji.
Co?
Vypadá to, že žije dál.
Slušelo jí to.
Asi se bude vdávat.
To je úleva, ne?
Jo.
A víte co?
Její novej chlap je úžasnej.
Můj naprostej opak.
Mám takovou radost.
Bude se s ním mít dobře.
O tom žádná.
Šóri!
Ještě jsi neviděl můj film.
Máš pravdu.
Pustím si ho.
Tvůj nudnej film s jakuzou.
Tak se mi to líbí.
Tak jedeme. Žádný otálení.
- Akiro, dojdi pro auto. - Jedeme.
Jedeme!
- Budete bulet. - Myslíš?
Hele, holka…
Nezahazuj svůj život.
Cože?
Máš kam jít?
Chceš se přidat k nám?
Šéfe, co to…
Ale no tak.
Větší rodina se vždycky hodí.
Jak se jmenuješ?
Masaši….
Jamada.
Tak co? Je dobrej, ne?
Ujde.
Přijď, až se vyčistí vzduch.
Jdeme.
Můžeme?
Jo.
To já zpopularizoval jógu.
Už zase?
Bylo to před 30 lety. Dělal jsem do reklam.
Najednou všichni chtěli cvičit.
Když je Šóri pryč, nikdo ho neumlčí.
- To já… - Nano, dobré ráno.
Dobré ráno.
Kde je ten z jakuzy?
Ten už je na druhý straně.
Co to plácáte?
Máš nějaký výčitky nebo resty ve světě živých?
Co?
Proto jsi nejspíš tady.
Děsíte mě. Jste sekta, nebo co?
Sekta? Ty jsi mi ale drzá.
Hele, nechceš s náma točit film?
Minako, můžeme?
Jasně.
Nano, posaď se.
Každý den se bojím podívat.
Říkám si, co se mnou bude, když tu najdu Rjóovo jméno.
Jo.
Mám ti vyprávět o svém životě?
Jo.
Chci se o tobě dozvědět víc, než přejdeš na druhou stranu.
Jmenuju se
Minako Kawakamiová a je mi 35 let.
Pracovala jsem jako žurnalistka tady v TV Hokuto
a vychovávala sama sedmiletého syna.
A manžel?
Rozvedli jsme se krátce po porodu.
Vadilo mu, že chci pracovat.
Od té doby jsem na Rjóa sama.
Jak jsi vnímala tenhle svět?
Myslíš svět živých?
Jo.
Já nevím.
Neustále jsem přepínala mezi prací a výchovou syna.
Zpětně ani nevím, proč jsem se tak snažila.
Kdyby ses mohla vrátit, co bys udělala?
Chtěla bych…
vzít Rjóa na výlet.
Protože jsem to za celou dobu nestihla.
A…
ráda bych se mu omluvila.
Na světě existuje spousta jevů, které nevidíme.
Třeba atomy, elektrony a elementární částice.
Například naše vnímání prostoru je trojrozměrné.
Čtyřrozměrné, když vezmeme v úvahu čas.
Vědkyně Lisa Randall…
Bude to virál.
To je skvělý.
Zveřejníš to?
- Pravda. - Hej…
Jasuko.
Ne, že se podřežeš jako Nana. Na to není nikdo zvědavej.
Děje se něco?
- Ne. - Promiňte.
Definujme si pojem „rozměr“.
Rozměr je definován jako ukazatel pro měření prostoru.
Dobře. Co je jednorozměrné? Čára.
Tady je dezert.
Hej.
Ahoj, Nano.
Chápu, že jsem umřela, ale…
Můžu někoho zabít?
Chci někoho zabít.
No tak, Nano.
Takový věci neříkej.
Lidem ve světě živých nemůžeme ublížit.
To je otrava.
Všichni jste mrtví.
Počkej.
Nemá to vůbec žádnou chuť.
Jak dlouho musím v tomhle pekle zůstat?
Nano.
Co kdybys šla s náma?
Chci ti něco ukázat.
Co?
Věř mi a pojď s náma.
No tak jo. Jdeme!
Co…?
Co to je?
Každý, kdo umřel a nechal po sobě blízké.
Společně hledáme ty,
které postrádáme.
Ty, které postrádáme…
Nevím, co si vyčítáš,
ale jestli chceš, pomůžeme ti.
Hele, tady!
Omlouvám se.
Moc mě to mrzí.
- Není to skvělý? - Někdo mi píše!
Chci…
se někomu omluvit.
Tady je obličej vašeho dítěte. Tady vidíte oči a nos.
A tady pusu.
Nechtěla jsem umřít, dokud moje dcera neporodí.
Bojovala jsem s osudem a teď jsem tady.
Svět je vcelku shovívavej, co?
Taky bych řekl.
Vydržela jsem s nima dlouho.
Už ničeho nelituju.
Za tu dobu, co svý děti pozoruju, mi došlo,
že jsou neskutečně silný.
Možná by se beze mě obešly od začátku.
Občas si to říkám.
To není pravda.
DEN 32, NIC NA TABULI V HOKUTO TV, BEZ POKROKU
No teda, Michaele!
Proč tu vyspáváš?
Půjdeme do tvýho pokoje. Pane Tanako, pomozte mi.
Dobře.
Vstávej.
Můžeme, Michaele?
Raz, dva, zvedáme.
Tak jo, jdeme.
Je namol.
Jde to dobře?
Jo. Psaní mě baví.
Ale konec je v nedohlednu.
Jsi na řadě, Akiro.
Pověz mi o sobě.
Co? To ne. Na mně není nic zajímavýho.
Když jde o tebe, vždycky se z toho vykroutíš.
Fakt?
Zajímá mě, jaký jsi měl život.
Minako…
čichám, čichám žurnalistku.
Máš pravdu.
Ale…
asi ti to teda prozradím.
Řeknu ti,
proč nemůžu na druhou stranu.
To je tvůj…
Jo.
Táta je od pohledu paličák, co?
Od narození jsem byl nemocnej,
takže mě děsila jen jeho existence.
Tvůj oběd páchne.
Cože? Sbírá to.
Co s tím chce dělat?
Bude to jíst?
To je nechutný.
Zrůda jedna.
Pokydala mě tím. Fuj.
- Dobrý? - Fuj!
Nano.
Jasuko.
Jasuko, promiň!
Nano…
Proč…?
Nano…
Nano, proč…
Jasuko, promiň. Moc mě to mrzí.
Promiň, Jasuko.
Mrzí mě to.
Proč…? Nano.
Nano.
Prakticky jsem žil v posteli.
Byl jsem syn farmáře, co nedokázal fyzicky pracovat.
Vždycky mi přišlo,
že mě táta nebere jako člena rodiny.
Když mi řekli, kolik mi zbývá,
pomyslel jsem si: „Proč já?“
Často jsem si to na příbuzných vyléval.
Byl jsem na ně hnusnej.
Myslím…
že tohle je důvod, proč nemůžu jít dál.
Táta, co nikdy nepřečetl ani knihu,
píše už několik let román.
Příběh o mně.
Kdybych byl naživu,
možná by nic nenapsal.
A třeba taky jo. Kdo ví.
Ale udělalo mi to radost.
Jako bych ho konečně poznal.
AKIRA POVZBUZOVAL ČERSTVĚ NAROZENÉ TELE…
Ale…
kéž bych ho stihl poznat, než jsem umřel.
Nano.
Máš tu bordel.
Promiň.
Co to píšeš?
Zapisuju si všechno, co se stalo od mého příchodu.
PŘED ODCHODEM NA „DRUHOU STRANU“ (PRACOVNÍ NÁZEV) KAPITOLA 14
Děje se něco?
Já se…
Omluvila jsem se.
Ale…
nic se nestalo.
Proč?
Jednoho dne tvůj hlas…
určitě uslyší.
Neboj.
To není odpověď.
Klidně si to půjč.
Mějte se.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Minako!
Minako, je naživu!
Tvůj syn! Je naživu!
Je naživu.
HOŠISUNSKÝ VÝCHOVNÝ ÚSTAV
Počkáme tady.
Rjó má zase horečku.
Už to trvá týden. Zítra ho vezmeme k doktorovi.
Dobře.
Mami.
Rjó, zítra půjdeme k doktorovi.
Já chci maminku.
Já vím.
Určitě maminku najdeme.
Rjó.
Promiň, že jsem tě opustila.
Mami.
Jsi tu?
Ano.
Jsem tady.
Chci se ti omluvit.
Jela jsem tě vyzvednout do školy,
ale spláchla mě cunami.
Promiň mi to.
Mami, vezmeš mě domů, že jo?
Kéž bych mohla.
Musím tu bydlet napořád?
Moc mě to mrzí.
Budu na tebe dávat pozor, abys nebyl sám.
Dobře.
Mami.
Vyprávěj mi něco, než usnu.
Dobře.
Co bys chtěl slyšet?
Něco srandovního, co jsi dělala.
Ve světě, kde teď jsem,
si navzájem pomáháme najít naše blízké.
Je to jako průvod.
To zní super.
Pomohli mi najít tebe.
Aha.
Teď jsi na řadě ty, abys pomohla ostatním.
Jo.
Máš pravdu.
Pane Tanako?
Ano?
Mám jednu nedořešenou záležitost.
Pomůžete mi?
Pokud to bude v mých silách.
Akiro.
Ten ztrápenej pohled si nech.
Co to plácáš? Nekoukám ztrápeně.
Jo, ale Minako byla kočka.
Být mladší, býval bych…
Fuj.
No co?
Jakýpak „fuj“?
Fuj.
Minako.
Jsem zpátky.
Pojď k nám.
Dáš si kafe?
Díky, Kaori.
Michaele.
Ještě jsem ti pořád nepoděkovala.
Děkuju.
Ale jdi ty. Ještě se budu červenat.
Tvůj film.
Dokončíme ho.
Co?
Zůstanu, dokud ho nedokončíme.
Chceš ho přece vidět, ne?
No tak, nech toho! Rozbrečíš mě.
Tak jo. Jdu do toho.
Bude to parádní biják.
Ty taky, Nano.
Co? Ani náhodou.
Nano, tohle je povinný.
Ani za nic.
- Tanako. - Ano.
Přines kameru.
Jak si přejete!
Dobře.
Jdeme na to.
- Točíme. - Dobře.
Klapka poprvé.
Připravit, start!
Už je to 50 let.
Film je skoro hotovej.
Hlavní hrdina, Koga,
věřil v revoluci a zapojil se do studentského protestu.
Ale ve strachu ze zatčení
se v den protestu rozhodne vrátit do Tokia…
bez své přítelkyně.
Utekl.
Hlupák ubohá.
Kogo, počkej!
Omlouvám se.
Nikdy žádnou revoluci neodstartuju.
Vždyť ani nemusíš.
Jen zůstaň se mnou.
Zase se setkáme. Slibuju.
A tak Koga opustil studentský protest
a utekl do Tokia.
Vím, že se budou prodávat.
Maiko si vzala Sasakiho.
A Koga zasvětil život práci.
Oba žili dál a společnou minulost vytěsnili ze vzpomínek.
Uplynulo 50 let.
HOŠISUZUNA
Koga se vrátil do Okinawy.
Vzpomínky z toho dne se mu vybaví, jako by to bylo včera.
Maiko…
Ponořil se do toho.
Jste Micuru Koga?
A zvláštní shodou okolností…
potká na pláži Maičinu vnučku.
Co? Mě?
Znáte moji babičku, že ano?
Jsi Maičina…
Prosím, pojďte za ní.
Babička si moc přeje vás vidět.
Střih.
Ten talent máš od přírody?
Jsi neuvěřitelná!
Palec nahoru!
Nádhera!
Nano!
Přestaňte!
„Prosím, pojďte za ní.“
- Michaele, nech toho! - Vysmívá se mi.
Chápu to.
Šla jsi napřed.
Kogo!
Sbohem!
Kogo,
žij svůj život naplno.
Kogo!
Maiko.
Maiko!
Kogo!
Maiko!
Michaele.
- Ne. Počkej, Michaele! - Michaele!
Michaele!
Co se děje?
Maiko!
Michaele!
Maiko!
To musí do kina.
No jasně.
Co se děje?
Ohledně toho…
Chci ten film někomu dát.
Ale připadal bych si trapně.
Mohli byste to udělat za mě?
Cože? Udělej to sám.
Já vím, ale…
Michaele.
Půjdeme spolu.
Půjdu s tebou.
Líbí se mi, jak držíme spolu.
Tak jo.
Půjdu.
Věřili byste tomu? Takových lidí.
Jo. Je to šílený.
Hele,
chci vám všem něco ukázat.
Za mnou.
Tudy.
Hele!
Vidíte?
To jsi ty, Michaele?
- Jsi hlavní producent. - Nelichoť mi.
Nelhal jsi.
Jasně, že ne.
Nevěřila jsem ti.
To nikdo z nás.
Vidíte.
Páni.
„FILM MÁ BÝT SVOBODNÝ“
Mám hroznou trému.
Já tyhle věci neumím.
Zvládneš to. Počkáme na tebe tady.
Nejdu tam.
Došli jsme až sem.
Ale…
Kogo, jsi to ty?
Sasaki?
Co tu po takový době děláš?
Chci se omluvit Maiko.
Prosím, pusť mě za ní.
Pojď dál.
Sasaki, kdy jsi umřel?
Před dvěma lety na rakovinu.
Aha.
Co to máš?
Tohle?
To je můj nový film.
Je o mně, Maiko a o tobě.
Točíš i po smrti?
Ty maniaku.
To jsem celej já.
Nic jinýho taky neumím.
Pojď.
- A co ty? - Zůstanu s ním, dokud letadlo nevzletí.
Co, Richarde? Včera jsme si řekli…
Včera jsme si řekli spoustu věcí…
Maiko, vůbec ses nezměnila.
Vždycky jsi byl její favorit.
Ale vybrala si tebe.
Pořád myslím…
na chvíle, co jsme spolu trávili.
Revoluci jsme odstartovat nemohli.
Ale…
Ale jedno vím jistě. Táhli jsme za jeden provaz.
Maiko.
Promiň.
Omlouvám se.
Zdravím vás.
Dobrý?
Bylo to perfektní. Úžasný.
Tys jí ho nedal?
Ne, ale když se nad tím zamyslíš, takovej film si doma nepustíš.
Donesu jí ho na DVD.
Vždyť se na DVD nikdy nedostane.
Ale no tak. To je dobrý.
Tak co, půjdeme domů?
Poslouchejte…
Co uspořádat premiéru v kině?
Můžeme pozvat všechny.
Super nápad.
Sám jsem to chtěl navrhnout.
Fakt?
No jo.
- Souhlas. - Domluveno.
Platí. Bude premiéra!
Michaele, jsme připravený.
Hezký večer všem. Jmenuju se Michael.
Donutil jsem přátele, aby mi pomohli, a podařilo se nám film dokončit.
Tenhle film má moc přinést naší době revoluci.
Taky si myslím, že propojuje minulost s přítomností.
„Točíš i po smrti?“
To mi řekl můj kamarád. Ale co, kdo dřív přijde, ten dřív mele.
Doufám…
že se vám bude líbit.
Mám…
nápad na nový film.
Další?
Na autobiografii.
Chci natočit film o tom, co jsem tady zažil.
Michaele, to je můj nápad.
Tak se do toho pustíme spolu.
Bude to mistrovský dílo.
Nenechám tě.
Ne?
Minako.
Jsi v pohodě?
Jo.
Jen jsem to ještě nevstřebala.
Mám to stejně.
Popravdě, taky jsem z toho trochu nervózní.
Pane Tanako.
Ano?
Jak to vypadá na druhý straně?
To vám nemůžu říct.
Co?
Pan Tanaka je něco jako náš strážný.
Cože? Proč jste něco neřekli? To je děsivý.
No tak. Už nám to řekni.
Stejně to brzy zjistíte.
Tanako, ty jsi ale paličák.
Ale povím vám,
že jsem si natáčení užila.
Že jo?
Filmy jsou skvělý.
Parta dospělých, co se zápalem dřou za stejným cílem.
Je to něco úžasnýho.
- Jo. - Že jo?
Nano.
Natoč ještě něco, jo?
Půjč si poznámky z mýho pokoje.
S chutí do práce.
Proč jenom já?
Akiro.
Zbytek nechám na tobě.
Hlavně dál zapisuj, co se v tomhle světě děje.
Spolehni se.
Ale musíš zůstat v útoku. Ne že prohraješ. Jasný?
S kým soutěží?
Připijeme si.
Přípitek.
Na zdraví.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Jídlo ještě je. Jezte.
Dobrou chuť.
Můžu ochutnat tohle?
- Dej si taky smažený kuře. - Dobře, kousek zkusím.
Děkuju.
Jedno smažený…
- Stačí? - Jo, díky.
Ještě trochu…
…ŠUMĚNÍ VLN, PRÁZDNÁ PLÁŽ
Ťuk, ťuk.
Ostatní spí?
Jo.
Konečně. Michael usnul v půlce věty.
Kde tu energii bere?
Tady.
Děkuju.
Budeš dál psát?
Jo.
Asi do tý doby, než táta dopíše román.
Aha.
Nezapomeň mě taky zmínit.
Neboj.
Budeš hlavní postava.
To ne. Stačí mi nějakej štěk.
Chtěl jsem s tebou…
ještě chvíli být.
Co to říkáš?
Že…
ses mi zalíbila.
To je mi ale vyznání.
Je to divný?
Jo, je.
Jestlipak by to dopadlo jinak,
kdybychom se potkali naživu.
To se asi nikdy nedozvíme.
Jo.
Akiro.
Děkuju. Bylo to moc fajn.
Já taky.
Děkuju ti.
Jdeme.
Podávám.
Koukej za sebe.
- Díky. - A co tohle?
Sem doprostřed.
Jasně.
Páni, takový davy.
Rjó.
- Dlouho jsme se neviděli. - Jo.
Ještě máme čas. Nezajdeme na čaj?
Jasně.
Vyrostl jsi.
Díky, žes přišel.
Poprvý v Tokiu?
Jo.
Je tu strašně lidí.
Tam to bylo lepší.
Jo.
Příští rok maturuješ?
Jo.
Už víš, co bys chtěl dělat?
Vlastně si nejsem úplně jistej.
Ale asi bych chtěl dělat to, co máma.
Vyprávěj mi zase o ní, prosím.
Jasně.
Těším se na ten dnešní film.
To je dobře.
Nano!
To je ale doba.
Ahoj!
Dlouho jsme se neviděly.
Ahoj.
Palec nahoru!
Vstupenky, prosím.
- Tudy. - Sál 2, prosím.
Uvidíme se pak.
Užijte si to.
Začínám být nervózní.
Jo.
PRŮVODY
FILMY NANY DATEOVÉ
NA PAMÁTKU „MICHAELA“
Překlad titulků: Anna Farrow