Amerika hotas av en aldrig tidigare skådad fara.
De sanna patrioterna måste träda fram.
Skrid till handling.
I dag…är det räkenskapens dag.
Jag kan inte längre tiga om hur illa det är i Washington.
I egenskap av vicepresident, som har avlagt ed på att skydda vår republik,
kan jag inte tillåta…
En tyrann!
En korrumperad autokrat i fårakläder,
fast besluten att underminera delstaterna och föra sin radikala politik.
Det bär mig emot att säga det. Han är min president.
Men Garfield har inte varit ärlig mot dem som hjälpte fram honom.
Inte ett uns lojalitet.
Endast…brutna löften.
-"Brutna löften." -Brutna löften.
Har ni sett till honom på sistone? Har nån gjort det?
Citera mig. Det gör detsamma.
Presidenten undviker det amerikanska folket helt och hållet
och utfärdar generella dekret bakom Vita husets stängda dörrar.
Tänka sig! I några månader fick jag faktiskt vara vicepresident.
Jag uppmanar alla hederliga, gudfruktiga medborgare
att höja sina röster och marschera till Pennsylvania Avenue
och kräva att deras så kallade president uppfyller sina plikter.
Visa vad ni tycker. Högt och tydligt.
Folket låter sig inte ignoreras.
Det rör bara hamnarna. Låt New York behålla sin jävla tullmästare.
Då avblåser Conkling angreppet. Han är en alltför mäktig fiende.
Han får regeringsarbetet att stanna av helt och hållet
tills ni drar tillbaka utnämningen.
Ni är några av kongressens mäktigaste män! Conkling ger er en blick och…
Ni underblåser missämjan!
Det är ni som får partiet att spricka på grund av nån liten vendetta som ni har!
-Jag får lust att slå ut tänderna på dig. -Allvarligt talat? Våld?
Men inte just nu, för just nu, mina herrar, måste vi arbeta.
Gör era jobb!
Mina herrar! Nu lugnar ni er meddetsamma.
Annars förvisar jag er härifrån för gott.
Det gäller utrikesministern också.
Jag lovade att sätta stopp för rötan i vår regering.
Partibelöningar, ämbetsutnämningar, kalla det vad ni vill. Det är inte bra.
Dagdrivare avlönas med skattebetalarnas pengar för jobb som inte ens finns!
Folkvalda tjänstemän auktionerar skamlöst ut sitt inflytande.
Det är inte så demokrati består.
Det är fel.
Det vet vi allihop.
Det här är vår strid.
En dag, om flera år,
kommer var och en av oss att dömas efter det vi gör här och nu.
Vad kommer de att säga om oss, månntro?
Skjut upp allt arbete i senaten
tills domare Robertson har prövats för tullmästarposten.
-Får man göra så? -Jag har bestämt mig.
-Nu måste jag gå till min fru. Adjö. -Vänta! Presidenten!
Presidenten, kan…
-Skulle inte ni idioter medla? -Det skedde en omsvängning.
Jaså? Då ska jag svänga tillbaka.
Den senator som röstar för Garfields man har avgett sin sista röst.
Tror ni inte att senaten skulle svara bättre på medkännande än hot?
Din röst får mig att vilja hänga mig. Var det medkännande nog?
Ut!
Jaha, då går vi.
Det spricker i sömmarna.
Vad tycker du? Du har mer bondförstånd än nån av dem.
Är tullmästartjänsten så viktig?
Är det värt att satsa allt på en front?
Det är hamnarna och ämbetsutnämningar. Det är allt jag har.
Nej, du är omtyckt.
Du vet väl om att du är New Yorks populäraste man?
Ämbetsutnämningar eller inte.
Gatuförsäljare överallt rusar fram bara för att få skaka hand med dig.
Föräldrar döper sina barn efter dig, av beundran.
Allt kan ta slut på ett ögonblick.
Du har för låga tankar om andra, om vad som driver dem.
En bra ledare vet när han ska kriga och när han ska sluta fred.
Vet ni vad, mrs Sprague…
…jag vore vilsen utan er.
Och därför…
…lämnade jag guvernören tidigare i dag.
Jag är redo.
-Jag vill inte leva mitt liv i periferin. -Nej.
Din make kommer att beskylla mig.
Han sablar ned mig i pressen nu när jag behöver stöd.
-Är det allt du tänker på? -Kate, jag har familj i Albany.
Julia och vår dotter.
Vi har knappast smugit med det.
Hela D.C. vet redan om det.
Visst.
Det går inte hem i Albany.
-Ska jag avsäga mig min plats i senaten? -Vi måste båda avgå, Tom.
Jag gillar att vara senator.
Ta det lugnt. Det är tillfälligt.
I protest mot den jäveln i avenyns andra ände.
Men om våra säten står tomma får demokraterna majoritet i senaten.
I ett par veckor.
Då kommer kaos att råda.
Vi tittar lugnt på medan Garfields politik slits i stycken.
Tills våra vänner i New York enhälligt röstar in oss igen.
Vi återvänder triumferande till senaten med ett starkt nytt mandat
och fanskapet till president kastar sig för våra fötter.
Garfield får inte ens skita utan New Yorks tillåtelse.
Första Korinthierbrevet 15:42.
"Vad som bliver sått förgängligt,
det uppstår oförgängligt.
Bröder och systrar, vad jag nu vill säga är detta,
att kött och blod icke kunna få Guds rike till arvedel.
Vi skola icke alla avsomna, men alla skola vi bliva förvandlade,
och det i ett nu, i ett ögonblick, vid den sista basunens ljud.
Ty basunen skall ljuda,
och de döda skola uppstå.
Du död, var är din seger?
Du död, var är din udd?
Dödens udd är synden, och syndens makt kommer av lagen."
Vad vet väl ni om Kristus?
Den här staden blir allt märkligare.
Garfield!
Jag måste tala med er. Det kan inte vänta.
Visst.
Går det bra om jag fortsätter att packa? Jag är rysligt sen redan.
Ger ni er av tidigt?
Jag tar med Crete till Monmouth, så att hon får återhämta sig där.
Dr Edson ordinerade blidare luft.
Då är kusten bra.
Jag reste dit med Nelly när hon var sjuk.
Förlåt, Chester. Jag har aldrig frågat dig om henne.
Också i samtal med mina närmaste vänner nämns min framlidna hustru sällan.
Sak samma.
Det var inte därför jag kom hit.
-Varsågod. -Nej, om det kvittar för er…
Ni måste ha läst tidningarna. Ni vet att jag yttrade mig emot er.
Det låter bekant, ja.
Jaså?
Bra.
Följaktligen…avgår jag som vicepresident.
Tack.
Det går jag inte med på.
-Hur sa? -Jag låter dig inte avgå. Inte än.
Jag skulle vilja att du gör ett försök till.
Vänta lite. Ni verkar inte förstå…
Jag var öppet illojal. Jag smädade er i pressen.
Kom till mig innan du vädrar ditt missnöje offentligt nästa gång.
Det är min plikt att förklara för er att ni borde avskeda mig.
Jag är en riktigt usel vicepresident.
Inte alltid.
Du röstade inte ner mina andra nominerade när du hade chansen.
Jag röstade inte för dem heller. Jag var inte ens i Capitolium!
Det är väl alltid nåt?
Vår politik är inte densamma. Jag står på Conklings sida.
Om två dagar reser jag till Albany och ser till att han och Platt blir omvalda.
Gör det du tycker är rätt.
Jag förstår inte ert uppsåt! Av nåt skäl gäckar det mig.
Jag har inget uppsåt.
Du har uttryckt dina åsikter mycket tydligt.
Som din ledare är det min plikt att få dig att ändra dem.
De ändras inte!
De utvecklas inte. De är oböjliga.
För gott!
Hoppas att vi snart ses igen. Min dörr står alltid öppen.
Fan!
Äntligen! Du sparkade knölen.
Nej. Jag ger honom ett försök till.
Han är ju historiens sämste vicepresident.
Måhända, men jag tror att han är god innerst inne.
Dessutom är han den ende som vet
var lejonparten av våra federala intäkter är begravd.
-Det vore fint att få tillgång till dem. -Inte sant?
Oj.
När blev de så såta vänner?
Det menar du inte?
Kära nån. Du har haft annat att tänka på.
När sov du senast?
Jag vet inte vad jag ska göra. Conkling är bara…alltför mäktig.
Han har köpt varenda ledamot i Albany.
Valet är rena charaden.
Han är tillbaka i senaten om några dagar, han och Tom Platt.
-De begär mitt huvud på ett fat. -Antagligen.
Jag kan kanske inte förändra nåt.
Utsätter jag mina utnämnda, rättskaffens män, för fara?
De är brickor i ett spel jag inte kan vinna.
De vet oavsett att du stred för det rätta.
Och fick avgå som president.
Då är det ju tur att du inte ville bli president.
Ge mig den.
Mollie kan resa med mig till Monmouth.
Du måste stanna och visa dem att du inte flyr från striden.
Om du tror att jag överger min fru…
Hon överlever en vecka. Kom när det är avklarat.
VÄLKOMMEN HEM TILL ALBANY, ROSCOE CONKLING!
-Roscoe, fint att du är hemma. -Nöjet är mitt.
William, tack för banderollen.
Ingen orsak.
Jävla bondlurkar. De vet vem de har att tacka.
-Vad skrattar du åt? -Har du inte hört om Tom?
Alla pratar om honom.
Varför det? Han är ju en riktig tråkmåns.
Det sägs att i går kväll på Delavan House,
så ertappade några av våra koalitionsrivaler Platt i akten.
Du har varit en stygg pojke, Thomas.
En tös borde lära dig en läxa.
Det trodde jag då inte om Tom.
Jag antar att det inte märks på somliga.
Han ska bort.
Hur sa?
Han kunde inte hålla pitten i styr en enda kväll.
-Nu hånar ledamöterna honom. -Det är ju bara på skoj.
Han är en clown nu. En otrogen clown.
Såna män blir inte omvalda till senaten.
Om vi inte bryter med honom drar han med oss i fallet, Chester.
Vi har känt Tom i 20 år. Jag är hans barns gudfar.
Han har stöttat oss. Han är vår vän.
Du vet mycket väl att vänskap inte förekommer i politiken.
Vi gör det diskret. Stryk hans namn från valsedeln. Ersätt det med nån annan lojal.
Är det verkligen så enkelt?
Murtha!
Vill du flytta till D.C.?
-Jag… Tja, körsbärsblommorna… -Utmärkt. Då var det avgjort.
Willie, min gosse, välkommen till toppskiktet.
Stick nu.
Vad som än krävs. Det är vår lag.
Hur står det till, gamle gosse?
Chester?
Är nåt på tok?
Vi tar en promenad, Tom. Bara du och jag.
Godkväll, fader.
Det var länge sen jag biktade mig, men jag har en fråga till Herren.
Han lyssnar ständigt.
Tala fritt.
Jag har tilldelats
en storslagen och fruktansvärd uppgift.
Jag vet att det måste göras och att jag ska genomföra det.
Ingen annan gör det.
Men…
Men jag är rädd, fader.
Jag känner att ondskan genomsyrar vår värld. Jag ser den.
Jag ser den sprida sig varje dag och besmitta allt fler människohjärtan.
Jag är rädd att om det får fortlöpa, så kommer ett nytt storkrig att inledas.
Vad är väl ett liv jämfört med hundratusentals andra
som kan dö om jag inte handlar?
Om jag är för svag?
Det är Gud som ger mig ett syfte.
Mina herrar, avge era röster.
De tar sannerligen god tid på sig.
Det skulle jag också ha gjort.
Det är inte ofta delstatssenatorer på vischan har nationens öde i sina händer.
Det är rart.
Ledamöternas fruar, förmodar jag?
De visar sig före varje stor omröstning.
Julia.
Fan också.
Avbryt röstningen!
Rösterna har redan avgetts, mr Conkling.
Slutresultatet lyder:
34 till senator Roscoe Conkling
och 50 till Chauncey Depew.
Vad är det?
Jäklar!
Ära vare Gud!
Håll käften!
Låt senaten rösta om våra utnämningar, varenda en. Nu!
Älskade Crete…
På nåt vis fick vi möjlighet att fortsätta kampen.
Conkling verkar ha kastat ut sig själv ur senaten.
Hans och Tom Platts stolar tillhör nu oss.
-Chauncey Depew för New York. -Elbridge Lapham för New York.
Vad sker nu, mr Arthur?
Vi miste vår jädra tullmästare.
William H. Robertson.
Det är dags att sätta vårt folk i arbete
och genomföra det vi har lovat folket.
Conklings struptag på nationen har äntligen lossats.
Jag känner mig lätt om hjärtat för första gången sen vi lämnade Ohio.
Pojkarna har givetvis sett till att jag inte slöar.
Jag räknar timmarna tills vi ses igen.
Alltid densamme och för evigt din egen, Jim.
I hela mitt liv har jag behövt vakta min tunga och diskret räkna mina segrar.
Jag arbetade tålmodigt bara för att få mitt namn på ett papper.
Ett som de inte kan bortse ifrån.
Nu…
…kommer varenda dollarsedel som trycks i Amerika att ha en svart mans signatur.
Det är inte allt.
Men nåt är det.
Kära nån.
Vi har fått förfrågningar från landets alla tidningar.
Alla undrar hur ni lyckades.
-Med vad? -Hur ni vann.
Hur ni ensam lyckades kullkasta den mäktigaste kraften inom politiken.
-Ni är en hjälte, sir. -På vilket sätt? Inget har gjorts än.
Tre månader, nästan 100 dagar, utan ett enda antaget lagförslag.
Jag har koncentrerat mig på en futtig partistrid.
Sir, om ni kan överlista Roscoe Conkling…
Det var inte list, Joe.
Vi hade turen med oss den här gången. Sannerligen.
Men så länge Amerika finns, kommer alltid fler som Roscoe Conkling.
Ta några dagar ledigt nu.
-För sen inleds det verkliga arbetet. -Det ser jag fram emot.
Jag är stolt över dig, Joe. Du är på rätt plats.
POTOMACS JÄRNVÄGSSTATION
Hoppas att du och hustrun får njuta av fyrverkerierna.
-Jag tänker skåla för Conklings fall. -Har Harriet bytt lås igen?
Givetvis.
Robert, du är krigsminister nu.
Pappa?
Hejda honom!
Hejda den där karln!
Det var han!
Han sköt Garfield!
-Fånga honom! -Han sköt honom!
Ta honom!
Undan!
Jag gjorde det!
Fängsla mig!
Nu blir Chester Arthur president.
Republiken är räddad!
För bort honom!
Undan.
Undan!
-Håll undan dem! -Ge honom lite utrymme!
Undan.
-Vatten. -Hämta vatten.
Jag är läkare. Charles Purvis, överläkare på Freedmen's.
Behandla era fria män, då. Det här är Förenta staternas president.
Inte länge till om ni inte tar och flyttar på er.
Ursäkta, presidenten.
Kulan sitter kvar i kroppen.
Det är nog bäst att du telegraferar till Crete.
Ordna en cell med utsikt över parken.
När detta är över låter jag Arthur utnämna er till polismästare.
Den vill ni nog ha.
Herregud!
Visst är den fin?
Min lilla pistol ändrade historiens gång.
Här!
Be dem koka vatten så vi kan hålla de nedre extremiteterna varma.
Vi behöver kokat vatten snarast.
-Freedmen's sjukhus, sa ni? -Det stämmer.
Håll den, tack.
Och dessförinnan
på Barker-förläggningen under kriget.
Jag tror att jag… reste genom Barker en gång.
Ja, presidenten, det minns jag.
Vad har jag för chans att överleva, tror ni?
Det ser inte bra ut.
En på hundra.
Då tar vi väl vara på den chansen.
Mina herrar,
jag tror att det är möjligt,
men om han ska klara sig måste kulan avlägsnas.
Ni får nationens alla medel till ert förfogande.
Jag behöver bara en sond och en skalpell.
Såja, sir. Vi ska lappa ihop er.
Kulan verkar ha tagit sig förbi den första ländkotan
och kilats fast längre in.
Jag tror att jag närmar mig den.
-Doktorn? -Jag behöver fullständig tystnad.
Ingen fara. Medvetandeförlust är att vänta.
Skadad vävnad eller tämligen fast koagel. Antagligen det senare.
Sonden skadar patienten och har inte desinficerats ordentligt.
-Läget är kritiskt. Vi får inte ödsla tid. -Ursäkta, sir.
Känner ni till de europeiska rönen om antiseptik?
Vi är inte i Europa!
Dr Purvis, osynliga monster är vidskepelse, inte vetenskap.
Metoderna som ni ifrågasätter räddade tusentals liv under kriget.
De är beprövade.
De fungerar, helt enkelt.
Jaha, sir,
ger ni mig tillstånd att fortsätta undersökningen?
-Tror du att han… -Nej.
Det skulle jag veta.
De anser att vi är mördare. Hela landet.
Mördaren påstår att han gjorde det i mitt namn, att han är min vän.
-Skulden är vår. -Kan du ta och hålla käften?
Nån okänd dåre ville göra sig omtalad.
Utredningen visar att vi är oskyldiga.
Vår president sköts i dag, som en herrelös satans hund.
Och han lär dö.
Han är kanske redan död,
och då inleds processen gällande hans efterträdare.
-Va? -Påstå inte att du inte har tänkt på det.
-Bråket om några säten i senaten… -Säg det inte.
Vi kan återskapa det vi hade i New York i nationell skala, Arthur.
Nej.
Jag vägrar blankt.
Jag är inte lämpad att vara president!
Det är tjusningen med Amerika, min vän.
Efter allt vi har varit med om, är du så trög att du inte begriper
att vi har fått en kolossal skänk från ovan?
Stanna droskan!
Hur fan är det fatt med dig i dag?
Jag vet faktiskt inte riktigt.
Men jag känner att jag inte vill resa i ditt sällskap längre.
Tänker du traska hela vägen tillbaka till Washington?
Ibland måste man bara gå.
Jösses.
Det är nästan 40 grader varmt, Arthur. Ditt hjärta sviktar om ett par kilometer.
Var inte en idiot. Sätt dig i droskan igen.
Du kommer att såra mina känslor, Chester.
Tja,
då är det tur att vänskap inte förekommer i politiken.
Ditt svin.
Vänd mig inte ryggen!
Efter allt jag har gjort för dig!
Jag skapade för helvete dig!
Arthur!
Art…
Ni är här. Tack och lov.
Ligg kvar. Ansträng dig inte.
Är det illa? Har du mycket ont?
Övre däck fungerar fortfarande, raring.
Det är bara skrovet som är skadat.
Inga viktiga organ träffades.
Dr Bliss säger att han nästan har fatt på kulan, så när den är ute…
Då ordnar sig allt.
-Var är pojkarna? -De vet inget än.
Vi tar hand om dem.
Ingen fara.
Vad ska jag ta mig till med dig? Jag lämnade dig ensam i en enda vecka…
Tiden är knapp.
Vi måste förbereda oss.
Nej.
Det går jag inte med på.
Jag känner det överallt.
Jag är här. Jag ska få liv i dig.
Du ska kämpa.
Du nämner inte döden mer.
WASHINGTON DISTRIKTSFÄNGELSE
Häng honom!
Guiteau!
Vad förmådde den där saten Guiteau att köpa ett vapen?
-Ett sjukt sinne kan inte analyseras. -Kan han stå i maskopi med Conkling?
Nej. Conkling må ha skapat det politiska klimatet, men han var inte inblandad.
Jag vet att det inte är rätt, men jag vill att alla ska straffas.
Här kommer ditt första offer.
Mrs Garfield.
-Jag har rest hela natten, frun. -Milda makter!
Du stinker gödsel!
Det är troligt. Jag fick skjuts till D.C. på en bondvagn.
-Hur mår presidenten. Lever han? -Ja. Han vilar.
-Tack och lov. Gud ske pris! -Mr Arthur.
Jag vill inte ha det. Inget av det. Det var ärelystnad och…
Chester, sansa dig. Du är Förenta staternas vicepresident.
-Så fan heller. Jag avgår. -Vad säger du?
Folk är rädda. De sätter sin lit till oss. De sätter sin lit till dig.
Tusan också! Jag klarar det inte. Jag duger inte!
Presidenten hyste tilltro till mig, och jag lade ständigt krokben för honom.
Herre, dräp mig! Jag är inget annat än ett nedrigt svin.
Nu ska du lyssna, Chester Arthur, och du ska lyssna jävligt noga!
Nödlägen kan väcka generösa, sen länge slumrande drag i en människa.
Om du besitter ens ett uns ädelmod, så är det dags att visa det.
Vad ska du göra, Chester? Ska du avgå som en vanärad ynkrygg, eller bättra dig?
Bättra mig, frun.
Jag ändrar mitt leverne. Jag svär att jag ska ändra mitt leverne.
Bra.
Kom ihåg att jag ska ha 25 dollar per tidning som trycker bilderna.
Men lokaltidningarna får rabatt.
Eller?
Jag vill ånyo bekräfta att jag inte hyser agg mot presidenten. Det var…
Det var ett nödvändigt ont politiskt sett.
Min avsikt var att ena partiet och rädda republiken.
Ja, jag sköt honom, som jag skulle ha gjort en upprorsmakare.
Hundratusentals människoliv offrades under kriget, och vad var syftet?
Att skydda vår framstående nation. Jag offrade bara ett liv, i samma syfte.
Jag låter Gud och det amerikanska folket rättfärdiga mig.
Och för ytterligare kontext kan ni läsa min dagbok, Sanningen,
som snart står att köpa där böcker säljs.
EN MÅNAD SENARE
Vi försöker.
Beredd?
Då så.
Såja.
Ingen fara.
Det är ingen fara.
Vi försöker igen i morgon.
Han blir allt svagare.
Det beror på den strida strömmen av besökare. De tär på honom.
Enbart de närmaste bör ha tillträde till flygeln.
När presidenten talar använder han diafragman,
vilket i sin tur frestar på levern, så att kulan trycks allt djupare in.
Får inte andningen också diafragman att röra på sig?
Det stämmer, men den påverkas milt av andningen, kraftigt av talet.
En sund mängd var.
Jag har skrivit till Chester Arthur. Han är inte alls som Garfield.
Han vet vilka hans vänner är.
Och ingen är ju trognare än jag, som lyfte honom från nolla till president.
Charlie…
Och snart kommer allmänheten att läsa min bok.
Din bok?
Sanningen.
Där sätter jag ord på mina tankar, vilket lär beveka alla förnekare.
Ett dussintal förläggare har redan ansökt om rättigheterna.
Jag spelar ut dem mot varandra.
Du pratar om saken som vore det en tävling.
Det är det! Det är en stor tävling med vinnare och förlorare
och för en enda jävla gångs skull vinner jag.
Och nu kommer allt att bli annorlunda,
för jag har gjort mig ett namn och kan sjösätta Dagens teokratinyheter.
Jag lyckades, Fran.
För vår skull.
Titta!
Titta här.
Folk skriver brev till mig varje dag
och erbjuder mig stöd och pengar.
Franny, jag var så rädd. Jag trodde att jag var ensam, men de fanns här.
Och nu träder de fram i mängd
för att jag gav dem nåt att tro på.
Jag måste gå.
Fran?
-Vakt? -Franny?
Vakt!
Tack för att ni kom, professor Graham Bell.
Bell räcker, mr Brown.
För mig till presidenten, så kan vi kanske ännu rädda hans liv.
Induktionsvågen.
Skapad för att upptäcka spår av metall i ett system medelst elektrisk ström.
-Tainter, slå på strömmen. -Ja, professor Bell.
Kulan sitter nånstans i hans högra sida.
Presidenten, var så vänlig.
Visst.
Jag har er.
Ingen fara, sir.
Lugn.
Jag behöver fullständig tystnad, tack.
Vad sker?
-Vad hör ni? -Det är nåt som inte stämmer.
Visst ska det ticka, men det här…
Den har fått spatt.
Nej. Kulan är här, precis som vi visste.
-Vid levern. -Doktorn.
Jag hör den utmärkt.
Ska man höra ett fräsande ljud?
Tainter, slå av strömmen.
Nej, jag är nästan där.
Jag behöver bara…
-Han klarar nog inte mycket mer. -Jag mister honom inte.
-Doktorn! -Håll patienten.
Dr Bliss, sluta meddetsamma.
-Jag är överordnad läkare här. -Släpp skalpellen!
Annars kör jag in den i ditt förbannade öga.
Vad är det, vännen?
Sängen består av metallfjädrar som kan ha stört apparaten.
-Vi kan… -Nej.
Kulan är inte boven, raring.
Det finns nåt annat inuti mig nu.
Jag kommer inte att kunna…
Du ska veta att du har gjort mig och din mor stolta.
-Hur ska jag ska klara mig utan dig? -Raring.
Du behöver inte mig.
Märk mina ord,
du, min begåvade, vackra dotter
kommer att klara dig utmärkt.
Det sägs att presidenten ska lämna Washington i dag.
Han vill vara vid havet, så vi reser till Monmouth.
Nej. Det förbjuder jag.
Jag har sett min make plågas och sargas och jag har fått nog.
-Han också. -Vi hittar kulan inom några dagar.
Jag råder er att noga välja era ord nu, dr Bliss.
Det räcker.
-Jag vet inte var jag ska börja. -Det blir du varse.
Jag tror på dig.
Du märker när du upptäcker rätt väg.
Som barn drömde jag om havet,
om att segla till okända trakter, som en sorts Robinson Kruse.
En högtflygande dröm för en pojke som aldrig lärde sig simma.
Jag har alltid haft en självuppfattning som är över mitt stånd.
Tja…
Varför höll jag det där talet i Chicago?
Jag visste mycket väl vad jag gjorde…
…när jag klev upp på podiet.
Jag ville att de skulle lägga märke till mig.
Du höll talet för att det ditt hjärta var fullt av inte bara gällde Ohio.
Tror du att mitt namn får en plats i mänsklighetens historia?
Ja, en stor sådan.
Men en ännu större plats i människors hjärtan.
Det är ingen fara.
Jag stannar hos dig hela natten.
Må Herren ta emot honom.
Amen.
Notera att kulan rörde sig åt vänster och kilades fast bakom bukspottkörteln.
Kulan verkar inte ha sårat ett enda av presidentens organ.
-Och att såret läkte spontant. -Vad dog han då av?
Blodförgiftning.
Det tyder alla varbildningar i kroppen på.
Infektion.
Jag förstår inte. Skulle han ha återhämtat sig om man hade låtit kulan vara?
Jag…
Jag tror att vi kan ha begått ett misstag.
Jag hörde att Arthur bad dig att stanna.
Kan du tänka dig?
Alla år som vi har strävat dithän,
och så får den fete jäveln jobbet.
Han har gjort stora framsteg.
Sannerligen.
Med tiden blir han kanske till och med en bra president.
Det tror jag.
Jag tror dock inte att han vinner 1884.
Du är sannerligen en feg jäkel.
Då vill du inte bli min vicepresidentkandidat?
Den saten.
Han stal mina hamnar…
…och ödelade hela min karriär.
Må vi nån gång åter se hans like.
Fran?
Franny? Jag visste att du skulle komma!
Jag ljög för min familj. Jag sa att jag hade ärenden i New York.
Endast fängelsedirektören vet att jag är här.
Men jag kände mig nödd att träffa er.
Vi har träffats förut, mrs Garfield.
Vi talades vid på balen när er make installerades.
Ni gav ett vänligt intryck och jag ber för hela er familj.
Om ni tror att jag är tacksam för era böner, så misstar ni er kapitalt.
Jag är inte här för att förlåta er.
Jag tänker på hans sista fråga till mig.
"Tror du att mitt namn får en plats i historien?"
Det är en befogad fråga.
Jag sa att han skulle bli väl ihågkommen.
Men det kändes…
…märkligt när jag sa det, för jag…
…trodde inte på det.
Mina sista ord till honom var lögn.
För i själva verket vet jag att historien… inte alls kommer att minnas honom.
Det finns det inga skäl till. Det blir på sin höjd en fotnot.
En bagatell.
"Minns ni stackaren, vad han nu hette,
som sköts efter tre månader som president?"
De kommer inte att veta vem han faktiskt var. Hjälten som krigade,
som gav mig fåniga kärleksdikter på påhittat latin,
som stod på huvudet och sjöng slagdängor bara för att få sina barn skratta.
Nej.
Ingen kommer att känna till den mannen.
Amerika sörjer honom kanske i dag, men med åren glöms han bort.
Och jag…känner att hans minne bleknar.
Redan nu.
Snart är han bara ett porträtt bland andra.
Bortglömd.
Men å andra sidan…
…blir ni det också.
Det är också ert öde.
Men i ert fall finns det inga porträtt.
Inga barn lär sig ert namn.
-Ni vet inte vad ni pratar om. -Jo.
Det tänker jag själv se till.
Ni har visst skrivit en bok.
Den ska aldrig tryckas. Inte så länge tänkbara läsare lever.
Ni kommer inte att ha en röst efter döden.
Jag ska utplåna er, som ni gjorde mot den jag älskade högst.
Nej. Det kan ni inte, för det har ni inte rätt till.
Det är redan gjort, mr Guiteau.
Jag ville att ni skulle veta, när ni är på väg upp till galgen…
…att de kommer att glömma er.
Vänta.
Vänta!
Jag slog i tån i galgen.
Mitt barn…
…ur Matteusevangeliet 10:28.
"Och frukten icke för dem som väl kunna dräpa kroppen,
men icke hava makt att dräpa själen,
utan frukten fastmer honom som har makt att förgöra själ och kropp i Gehenna."
Detta är också ur Matteusevangeliet.
"Om I icke bliven såsom barn,
skolen I icke komma in i himmelriket."
Jag ska till vår Herre
Jag är glad
Ära vare Gud
Jag räddade mitt parti
Jag räddade mitt land
Jag är hos vår Herre
Jag är glad
Åh.
Ära, ära, ära…
Sir.
Tack, sir.
Chester Arthur drev igenom en reformering av ämbetsförvaltningen
som än i dag präglar vår styrelseform.
Han satt en presidentperiod och dog året därpå.
James Blaine förlorade mot Grover Cleveland 1884.
Därmed bröts den 24-åriga perioden av republikanskt styre.
Roscoe Conkling försvann från politiken.
Han dog när han gick hem till fots under den stora snöstormen 1888.
Obduktionen av Charles Guiteaus hjärna gav inga tydliga svar.
Hjärnan magasinerades och glömdes snart bort.
CHARLES J. GUITEAU HJÄRNA
Mollie Garfield och Joe Brown vigdes på verandan som hennes far hade byggt.
Lucretia Garfield överlevde sin make med 37 år.
Undertexter: Sonja Balac