Det er alt av forholdsregler.
Hvis alt ser bra ut, kan du signere erklæringen
og vise meg lisenskortet ditt.
TAIYO ASANO
SØKNAD OM BESØK RELASJON: FIENDE
Prosedyren er nå fullført.
Jeg skal vise deg veien, så vent der borte.
Tusen takk.
Vær forsiktig.
Hvis noe skjer, si ifra med en gang.
Vi kommer løpende.
Det går bra. Ingenting kommer til å skje.
Vi ses.
Jeg går nå.
Klarer han seg alene?
Det var Taiyo som sa at han ville gjøre dette alene.
Derfor fikk han Sølvrank-lisens til
å snakke med den fyren.
Så merkelig.
MAKOTO KAWASHITA, TIDLIGERE LEDER AV KRIMSYNDIKATET "TANPOPO"
Jeg kan kjenne henne inni deg.
Det var hun som sendte deg hit, ikke sant?
Jeg har en beskjed fra Tsubomi.
"Jeg kommer til å gjøre slutt på alt.
Vær så snill, drep meg."
MISSION: YOZAKURA FAMILY
Jeg husker ingenting av det.
MOLEKYLÆRBIOLOGI
Navnet på fjellet jeg ble født på.
Hvilken farge på blomster jeg likte.
Duftene som gjør meg nostalgisk.
Ikke engang hvordan jeg møtte legen.
I stedet er det bare smerten og raseriet i meg som vokser seg sterkere.
Jo mer jeg lengter etter frihet, jo mer misliker jeg folk.
Den "normale" fremtiden som du og jeg snakket om, doktor...
Sannsynligvis får jeg aldri oppleve den.
Jeg kommer heller ikke til å kunne dø.
Jeg kommer til å fortsette å leve som meg, som ikke lenger er meg, ikke sant?
I disse dager kan vi ikke lenger leve, selv om vi ønsker det.
Det er ikke annerledes enn å ikke kunne dø, selv om man ønsker det.
Men i fremtiden, hvis forskningen på kroppen din utvikler seg,
når du bare er et skall av deg selv...
Da kan jeg kanskje endelig la deg få hvile i fred.
Det er noe å se frem til.
Jeg stoler på deg, dr. Kawashita.
I løpet av de siste par tiårene
trodde jeg at minnene som utgjorde grunnlaget hennes, hadde forsvunnet.
Hvem hadde trodd at noe fortsatt var igjen?
Så hun kvinnen hadde rett, altså?
Jeg skal oppfylle ønsket til Tsubomi.
Jeg skal fortelle deg...
...hvordan du ødelegger Tsubomi Yozakura.
Du og jeg ble begge fortryllet av Yozakuraene.
Tsubomis blod er båndet vårt.
Så la oss utslette denne forbannelsen.
Disse blomstene blomstret på deg også, ikke sant?
Someininen i Tsubomis blod er helt annerledes
enn den hos hennes etterkommere, og langt mer ondskapsfull.
I bytte mot å gi verten sin makt, tapper den verten for livskraft.
Tidligere, da jeg ga den til testpersoner,
holdt ingen av dem ut mer enn én uke.
Har klart å late som ved å bruke tilgjengelige behandlinger,
men det går ikke lenger slik situasjonen min er nå.
Snart dør jeg.
Forbannelsen i dette blodet viste seg også å vende seg mot sin egen opphavsmann.
Kroppen hennes klarte å opprettholde en mirakuløs balanse,
men da den først brøt sammen, ble det et helvete.
Kraften som tærer på kroppen hennes, og kraften som helbreder den.
Disse motstridende kreftene kolliderte,
akselererte og forvrengte henne, og gjorde henne til noe annet.
Knoppenes bok.
Du kunne ikke lese den, eller hva?
Den var skrevet med usynlig blekk laget av Tsubomis blod.
Man må ha en spesiell kraft for å lese den.
Og den kraften er...
...Kraftig blomstring av 10 000 blomster.
Det er en eldre og sterkere oppvåkning enn blomstring.
For å mestre og utnytte kraften i blodet som holdt på å tære meg opp...
...klarte jeg aldri å mestre den ferdigheten.
Selv om den er helt nødvendig for å ødelegge Tsubomi...
...er den også et tveegget sverd.
Selv om Tsubomis blod skaper en ødeleggende kraft,
resonerer den også med andre.
Akkurat som du og Tsubomi fikk en forbindelse,
akkurat som jeg kunne sanse forbindelsen mellom dere to...
De som deler samme blod, deler også følelsene sine.
Sannsynligvis vil han skjønne at du og jeg snakker sammen.
Den ene personen utenom oss som fikk det blodet...
Nei.
I hans tilfelle er det det minste av problemene.
Det er nok.
Litt av en overmenneskelig hørsel.
Jeg har ikke lenge igjen å leve, og likevel er du her for å tie meg?
Det er fortsatt for tidlig for ham.
Hvor kom han fra?
Kawashita, er dette egoet ditt som snakker om henne?
Det er du som er selvsentrert.
Bra jobbet, Taiyo. Du har blitt raskere.
Øker du farten på dine raske vurderinger,
vil du gjøre enda større fremskritt.
Far. Det er så mye jeg gjerne skulle snakket med deg om.
Men akkurat nå snakker jeg med ham.
Så hvis det er greit for deg...
...må jeg be deg om å dra.
Yozakura Jujutsu, Kumite-kaskader.
Vårstorm!
Vi kjøper deg tid.
Fortsett å gjøre jobben din.
Mottatt.
Skal vi fortsette samtalen vår?
Hva skjer der ute?
Det var eksplosjon under bakken.
Tilgangen er avbrutt!
Far.
Jeg forvandlet 100 Kengo-dukker til politi og en spesialstyrke for å evakuere.
Jeg har konfigurert politiet og trafikknettet til
å utpeke dette området som et sperret område.
Du kan herje så mye du vil.
Takk, alle sammen.
Spørsmålet er hvor lenge vi kan holde ham unna.
Det kommer an på.
Om han er i form, kanskje maks fem minutter?
Barna mine...
...så store dere har blitt.
Under angrepet på huset var det alt jeg kunne gjøre for å holde meg tilbake.
Nå vil jeg bare klemme dere så hardt at dere går i stykker.
Hver gang jeg hørte om bragdene deres, banket hjertet mitt fort av stolthet.
At vi har blitt gjenforent må være...
Nok av denne farsen, far.
Vi visste at du kom.
For å hindre Kawashita i å avsløre sannheten.
Det stemmer.
Den dagen du, mor og Mutsumi plutselig forsvant...
...hadde du drept dem begge.
Hvor er du nå, Kyoichiro?
De tre er verken i villaen eller i vår andre bolig.
Jeg har funnet dem.
Alle tre er her,
rett foran øynene mine.
Greit. Jeg drar dit nå!
Er de alle trygge?
Ja.
Var det far...
...som tok mor?
Vet Mutsumi om dette?
Hun fant det nettopp ut nå.
Foreldrene våre døde den dagen.
Det er for sent for deg å gjøre opp for deg eller angre.
Bare bli et minne igjen, far.
Å...
Barna mine, som har vokst opp til å bli så sterke og vakre...
...kaller meg "far".
All gleden og kjærligheten jeg føler...
Jeg tror ikke jeg takler det.
Du snakker om den dagen, hva?
God timing.
Når jeg forteller Tsubomis historie, kan jeg ikke utelate Momo.
La meg fortelle deg om det, også det jeg bare kan gjette meg til.
For fire år siden, da jeg jobbet med Tsubomi og ledet Tanpopo,
dukket han opp foran meg med kona og datteren sin i armene.
Det går bra, dr. Kawashita.
Endelig er kroppen min her nå.
Takk, Momo.
Barnet mitt...
Hvorfor dukket mannen til Yozakura-lederen opp med kona og barnet?
Hvorfor kalte Tsubomi denne mannen "barnet mitt"?
Midt i forvirringen min resonerte den unormalt store mengden someininen
i kroppen hans, med Tsubomis blod i meg, og fortalte meg at det var sant.
Mutsumis far er Tsubomis barn?
Nei, det er ikke så enkelt som det.
De eneste fødselsregistrene som finnes for Tsubomi, er for andre generasjon.
Men Momos DNA og kroppen hans, laget av someininkrystaller,
fikk meg til å trekke følgende konklusjon.
At Momo Yozakura biologisk sett er én og samme person som Tsubomi Yozakura.
Kjønn, alder,
utseende, personlighet...
Forskjellig på alle måter.
Men det er ingen tvil om
at Momo Yozakura er en annen Tsubomi.
Virvelvind.
- Vanngud. - Vanngud.
Bra lagarbeid.
Tung...
...hard...
...kraftig...
...sterk.
Jeg forventer ikke mindre av dere.
- Funker ikke. - Funker ikke.
Utholdenhetsdataene hans og biometrien er helt elendige.
Har denne tatt kvelden?
Nei, reseptorene mine registrerer også avvik.
Og selv øynene mine klarer ikke å fange opp noen informasjon.
Han er ikke far lenger.
Han er noe annet.
Akkurat. Han er et monster.
Når someininen i Yozakura-blodet stimulerer celler, heter det "Blomstring".
Men Tsubomis blod forvandler selve cellene til krystallisert someinin.
Hele kroppen blir forvandlet til høgenergisk krystallisert someinin.
Det er den kraftige blomstring av 10 000 blomster.
For et barn er faren deres en urokkelig alliert...
Deres sinnsro, deres støtte.
Barnets glede deles,
og hvis de gråter, holder jeg dem tett inntil meg.
Jeg ville bli hos dere slik for alltid.
Men...
...hvis dere skal avvike fra fremtiden jeg håper på...
...må jeg stå i veien for dere.
Det er på tide å gjøre det nå.
Uansett hvor mye dere hater meg,
uansett hvor mye dere forakter meg...
...elsker jeg dere alle.
- Bare hold kjeft! - Bare hold kjeft!
Familiesamlinger er så gøy.
Så morsomme de er!
Dere!
Vent.
Han er ikke en du kan stå opp mot.
Kawashita!
Snakk om å være seint ute.
Uten å bry seg om hva som blir av meg.
Å prøve å fjerne meg når jeg har blitt et hinder.
Det viser bare hvor lite jeg er verdt.
Blomstring er en forbedring basert på menneskekroppen,
men den kraftige blomstring av 10 000 blomster gjenoppbygger den fra basen,
og gjør den til selve kraften.
Det er en enorm kraft, men du kan ikke kontrollere den selv.
Uansett vil du trenge inngripen fra roten selv, Tsubomi.
Hvis du vil mestre den, finnes det bare én måte.
Øk konsentrasjonen av Tsubomis blod
og kom nærmere Tsubomi.
Ja, for eksempel...
Jeg er krystallisert someinin som blir overtatt av Tsubomi.
Du kan kanskje absorbere meg.
Hvis vi kombinerer Tsubomi som finnes i oss begge,
kan vi kanskje overvinne kraftig blomstring av 10 000 blomster.
Det ville åpne for muligheten til å kjempe mot dem.
Men på den andre siden er det også stor sjanse for at hun vil fortære deg.
Så hva skal du gjøre?
Jeg trenger ikke tenke over det...
...når det er for familiens skyld.
Så du slår deg altså sammen med mannen som drepte Asano-familien
for å redde Yozakura-familien?
Som jeg trodde, du er ikke et normalt menneske.
Jeg kjenner absorbering.
Så de bruker den risikable metoden som den femte lederen fortalte meg om.
Jeg må stoppe det.
Far, nå er det vel nok.
La oss avslutte dette nå.
Jeg er glad for å se at dere har blitt sterke.
Men dere er fortsatt under utvikling.
La oss møtes igjen...
...når dere har blomstret.
Enda en eksplosjon?
Nei, dette er... et vindkast.
Du var bare litt sen, Momo.
Har du alliert deg med ham for å stanse meg?
Hvorfor ombestemte du deg?
Jeg har ikke forandret meg i det hele tatt.
Det er tidene som har forandret seg.
Familien din er som et mareritt.
Nei, dere er selve marerittet.
Men det marerittet...
...var som en god drøm for meg.
Min drøm, Tsubomis ønske, dine intensjoner...
Selv et digert tre som har spredt sine skjemmende røtter vil forfalle en dag.
Og i sollyset som det gamle treet en gang blokkerte...
...vil det vokse nye kirsebærblomster.
Jeg avskyr deg av hele mitt hjerte,
men jeg har sympati med deg, siden du ikke klarer å våkne.
Jeg går videre nå.
Vi ble født inn i denne elendige verdenen...
...og kan bare dø.
En dag, når folk som deg blir normalen...
Det er så langt frem i tid at det er helt ubegripelig.
Jeg kunne ikke se en framtid med deg, men jeg klarte å betro den til noen andre.
Den flyktige drømmen jeg så med deg... Det var en vakker drøm.
Tusen takk, Mr. Kawashita.
God natt.
Ja.
Reven hyler Mens den danser i den frosne snøen
Mens menneskene dagdrømmer
Hopper den i måneskinnsnatten
Det forråtnede kirsebærtreet blir et tegn på våren, hva?
Grenene som Tsubomi plantet, og Kawashita pleiet...
...vil få trærne rundt til å blomstre.
Jeg skal passe på deg, Taiyo.
KAWASHITA LEGEKLINIKK
Makoto Kawashita.
Lege i den tidligere japanske hæren.
Etter krigen var han involvert i titusenvis av forbrytelser
mens han jobbet som leder for forbrytersyndikatet Tanpopo.
Han døde mens han var i fangenskap hos Spionforbundet.
Han ble 108 år gammel.
Oversatt av: S. Mile