Sajmone! -Keri!
Sajmone!
Keri!
Sajmone!
Keri!
Sajmone!
NESTALI
Tatice? Tata!
ZAJEDNO
Preveo: Bambula
Srce, je l' sve u redu? -Izvini, samo sam tražio jednu ploču.
Hajde. Nećemo viđati sve tako skoro. -Dobro, izvini.
Inače, svi misle da je slatko što smo obukli isto.
Srce? -Da. Samo sekund.
Stvarno je pristao na ovo?
Da. Uzbuđen je. -Jesi li sigurna da je to ono što želiš?
Kako to misliš? -Znaš da volim Tima,
ali on odavno nije onaj Tim. Zar te ne brine
što je toliko prošlo otkad ste se vas dvoje jeb...
Zašto ne prihvatiš posao i nađeš nekog momka na selu koji će te zapravo jebati?
Super. Nisam znao da još uvek radiš muziku. -Da,
završavam novi mini album. -Super. I dalje ti je ista izdavačka kuća?
Verovatno ću ovaj put sam objaviti. Ali, čuo sam da ste vi
bukirani za celu "Saund of" turneju. To je sjajno.
Brate, moraš da se vratiš u izdavačku kuću.
Oni ti bukiraju mnogo stvari. -To je tako tačno.
Da, trebalo bi da se vratim u izdavačku kuću.
I dalje prolazi kroz štošta. Iskreno, to je još jedan razlog zašto će selidba
biti dobra za oboje. -Dobro. Ovo je tako uzbudljivo.
Misliš da zna?
Nema pojma. -Treba nam gitarista za turneju.
Šta? Ozbiljno? -Mislio sam, s obzirom na selidbu, da si otpisan. -Sranje.
Mogao bih da proverim s Mili, ali...
Kad si počeo da izlaziš s mojom sestrom, mislio sam da ćeš je učiniti više kul.
Umesto toga, ona je učinila tebe... -Jebi se, čoveče.
Ne, u redu je, samo kad umrem, ne želim da mi pred očima prođe tuđi život.
Dobro, odradiću to. Turneju. -Sjajno.
Biće dosta proba. -Dolaziću nazad.
Nije ni tako daleko. -A jeste baš jebeno daleko.
Nije to toliki problem. Samo par sati vožnje.
Kaže seronja koji ne ume da vozi. -Kome trebaju kola u gradu?
Naravno, mnogo ćete nam nedostajati.
Ova luda ekipa je, znate, to je porodica koju imam.
Tako da... Ali toliko sam ponosan na Mili.
Ti si najslađa, najdarežljivija osoba koju sam ikad upoznao.
Ta deca ni ne znaju koliko su srećna
što dobijaju nekog kome je stvarno stalo do njihovog obrazovanja.
Stoga, da. Sve je to slatko-gorko.
Malo me plaši, ali uglavnom sam uzbuđen
zbog sledećeg koraka u našem zajedničkom životu.
Da.
To je to.
Dobro. Opustite se. To je samo promena ambijenta. -Srce.
Pred ljudima koji nam najviše znače,
želim da te pitam
da provedeš ostatak svog života sa mnom.
Šališ li se?
Da. Naravno. Hoću.
Izvini. Ja sam užasan.
U redu? Samo, nisam znao šta se dešava i ukočio sam se.
I dalje to želiš, zar ne?
Sad je malo kasno, zar ne?
Da, baš jeste.
Ali ipak, ako se ne rastanemo sad, biće samo teže kasnije.
Čekaj, stvarni raskid? Je l' to ono što želiš? -Ne, naravno da ne.
Ne znam.
Bio si tako udaljen otkako...
I to je u redu. Naravno. Samo...
nikad pre nisi učinio da se osećam nesigurno.
Nesigurno povodom čega?
Da li se volimo ili smo samo
navikli jedno na drugo. -Izvini. U redu?
Izvini.
Izvini. Mislim da sam previše popio.
U redu je. -Volim te.
I ja tebe volim.
Svi znaju da sam ja tebi potrebnija nego ti meni. Smejemo se tome.
Šta? -To što me prezireš ne čini te manje neuspešnim.
Zašto to govoriš?
Možeš li da ih zamoliš da odu?
Koga?
Ne mogu da spavam dok bulje u nas.
Dobro jutro. Očito ti ne nedostaje zvuk saobraćaja.
Koliko dugo si budna? -Ne dugo. Mislila sam da bar jedna od ovih
ima aparat za kafu unutra.
Misliš da te prezirem? -Pa, sada.
Izvini. Još sam napola uspavan.
Jer gledaš u svoju devojku iz snova. -Mora da je to.
Kad si već napolju, možeš li nešto da uneseš unutra? -Naravno.
Bože.
Pažljivo.
To je zabrinjavajuće. Od tvog tate?
Možda bih mogao da iskoristim ovo da popravim zadnji trem.
Nikad mi nije dao da koristim ovo.
Srce, osećaš li to? -Piškim.
Stvarno ništa ne osećaš? -Šta se dešava?
Srce?
Isuse.
Srce, šta radiš? -Našao sam. -Šta?
Sra...
Bože. Kako si znao da to potražiš?
Izvini. -Ćao. -Jesi li to donela od kuće ili uzela iz moje kutije?
Izvinjavam se. Mislila sam da su samo za osoblje,
ali nemam...
Šećer? -Ne. Hvala.
U kolikom sam problemu? -Bože. Ne obraćajte pažnju na Kerol.
Ona je posesivna oko suvih starih kesica jer je i sama takva.
Vi ste gospođa Vilson, zar ne? -Mili. -Ja sam Džejmi, dobro došla. -Hvala.
Moram reći, baš mi je bilo drago što si prihvatila ovu poziciju.
Tvoj CV mi je baš zapao za oko. -Video si ga?
Da, ja sam bio deo komisije za zapošljavanje. Hoćeš da sedneš?
Da, oduševio sam se što je neko tvog kalibra
zainteresovan za našu malu sredinu. -Šališ se?
Uzbuđena sam. Moja stara škola je bila ogromna.
Učenici i osoblje su se gubili u tom haosu.
Ovde se nadam da ću stvarno pomoći ovoj deci kao pojedincima.
Strast. Skoro sam zaboravio kako to izgleda.
Privikavaš li se? Ti i tvoj muž, ili izvini,
tvoja žena, ili... -Ja i moj, bože, dečko zvuči tako nezrelo.
Partner? Moj Tim? Ja i moj muški partner, Tim.
Jesi li mnogo istraživala?
Partnere? -Bože, ne. Ne, područje.
Gde ste se preselili? -Mi smo na kraju Pit rouda.
Ovo je tako tipično za mali grad da kažem, ali mislim da smo komšije.
Ja sam u žutoj kući na uglu. -Šališ se.
Da, super je to mesto. Mislim, malo je udaljeno od grada,
ali šuma i staze su neverovatne.
Javi mi ako ti treba neko da provede okolo
tebe i tvog muškog partnera.
Naravno. -Prijatan dan. -Ćao.
Kako ide? -Ćao. -Imamo li internet? -Dolaze sledeće nedelje.
Očito ne možeš da me odvezeš na nastup u četvrtak, je li?
Mogu da te odvezem do železničke stanice.
Dobro, hvala.
Hajde u krevet sa mnom.
Moram da naučim ove delove.
Dobro. -A sutra? -Hoćeš možda da odemo u onu šetnju
o kojoj si pričala? -Da. To bi bilo super. -Super.
Dobro. -Dobro. -Volim te. -I ja tebe.
Je li ovo to? -Ne znam. Ovo deluje kratko.
Jesmo li nešto promašili? -A ono?
Izgleda baš zaraslo. Dušo, ne želim da budem glupa likuša iz grada
koja se suprotstavila prirodi i izgubila.
Obeleženo je, u redu je.
Srce. Uvek možemo da se vratimo. Samo... Tako je lepo napolju.
Čekaj. Mislim da je ovuda. -Ne, dušo, mislim da je bilo tamo.
Jesi li sigurna? Ne. A ti?
Dobro. Tamo je sever. -Dobro.
Šta da radimo s tim? -Ne znam.
Mislio sam da će to biti od pomoći. -Dobro.
Šta ako samo nastavimo ka jugoistoku? -Ne možemo li da razmislimo na trenutak?
Čekaj, ne, srce, ovo izgleda kako treba, hajde.
Srce! -Bože! Bože! -Srce! -Dušo!
Srce! -Bože!
Bože, evo!
Jesi li dobro? -Mislim da jesam. -Bože.
Moj telefon. Sranje. Možeš li da ga pozoveš?
Nemam signal. -Jebote. Moji demoi su bili u njemu.
Inače, dobro sam. -Izvini, jesi li dobro? -Da, u redu je.
Sigurna si? -Dobro sam.
Kakvo je ovo mesto?
Osećaš li to? Deluje... -Skučeno.
Moramo da izađemo odavde. -Nazad u oluju?
Šta je sve ovo?
Možemo da naložimo vatru. Da sačekamo da ovo prođe. -Zašto imaš upaljač?
Da li je to sada stvarno bitno?
Koliko je veliko ovo mesto? -Da proverim. Alo?
Dakle? -Prilično veliko.
Dušo. Šta to radiš?
Sećaš li se kad smo gledali "Čovek protiv divljine"?
Da. Ti se ne sećaš. -Dobro. -Hvala ti.
Tako sam žedna. -I ja.
To je sve što imamo? -Da.
Misliš li da može da se pije?
Neću da pijem to.
U redu, dovrši ovo. -A ti?
Našao sam još jednu flašu.
Dobro.
Šta je to? -Druga flaša.
Srce. Ja ne bih. -"Čovek protiv divljine", srce.
Ne, dobra je, daj.
Dakle... što se tiče tog upaljača.
Kad? -Tik pre selidbe. Ti? -Isto.
Kad izađemo odavde, oboje ćemo opet prestati. -Definitivno.
Zasad, ovo je dobro skretanje pažnje
od svih pacova koji sigurno mora da su ovde dole.
Stalno mislim na ono što si našao onog dana.
I ja.
Šta se tamo desilo?
Kad sam bio klinac,
jednog dana moj otac dođe kući i kaže mi
da očistim svoju sobu jer nešto smrdi,
pa je ja očistim.
Sutradan dolazi kući, kaže da još smrdi, pa je opet očistim.
Dan posle toga, ulazi,
ali ovog puta poludi, govori, "Kakav je to prokleti smrad?"
I počne da mi rastura sobu,
ali ne može ništa da nađe. I u tom trenutku, ja sam uplašen
jer nema nikakvog smrada. Znaš?
Ne znam zašto se toliko uzrujava.
U svakom slučaju,
dođem iz škole sledećeg dana,
uđem u sobu, a on stoji tamo
s nekim zluradim osmehom jer je našao to.
Bio je to mrtav pacov.
Gnezdio se iznad tople sijalice.
I svaki put kad sam palio tu sijalicu, kuvao sam ga.
Ali to je bilo toliko postepeno...
da nisam ni mogao da provalim da sam udisao
taj raspadajući leš svake noći.
Ne mogu da verujem da nisam dosad čula tu priču.
Potpuno sam zaboravio na to sve dok ih one noći nisam našao.
I postoji jedan detalj koji ti nikad nisam rekao,
nikad nikome nisam rekao o tom smradu.
Ali bilo je gore od toga. To je bilo kao ukus.
Kao da je vazduh bio gust,
i samo je postajao gori što sam bio bliži njihovoj sobi.
Onda sam otvorio vrata.
Smeškala mi se.
Kad se probudila videla je da joj je muž umro i psihički je pukla.
Nije to mogla da shvati.
I dalje je svake noći išla u krevet pored tog lica
i tog užasnog smrada. A ja sam stajao tamo
gušeći se u njegovom ukusu, i ona to nije ni primećivala.
Kao ja s pacovom,
samo ga udišeš kao svež vazduh.
Izvini.
Kao da se otvorio prozor između naše kuće i te noći.
Šta?
Samo bi ti mogao da odremaš u vlažnoj pećini.
Koliko je sati?
Sranje.
Užas. Hajdemo samo kući.
Ali tamo su mi bili demoi. -Mrzim te. -Ne, ne mrziš.
Šta to radiš? -Ništa ne radim. -Šta je to?
Čekaj, stani, stani.
Šta koji kurac? -Šta je to?
Plesan ili tako nešto. -Boli. -Znam, hoćeš da trčimo
jebenu trku sa tri noge?
Izvini.
Polako, polako.
Fuj.
Bože.
Jebote.
Bio si prilično impresivan tamo unutra.
Sećaš li se kad sam našao sever?
Trebalo bi da odemo u grad. Nema hrane u kući.
Bilo je pirinča. -Pa nismo ga baš planirali
za dva nova telefona.
Ali prvo... -Šta? -Samo dva minuta. -Srce. -Hajde.
Provela sam noć u pećini.
Molim te, molim te. -Dobro. Ali onda ti mene.
Srce, hajde.
Dušo?
Time?
Time! -Šta? -Šta koji kurac? -Izvini.
Pokušavaš da budeš duhovit? To je stvarno bolelo.
Dušo, ne izgledaš baš dobro. -Samo sam jako umoran.
Otići ću ja do grada. -Mogu i ja. -Ne, ti se samo opusti.
Možda da se istuširaš, važi?
Ovde piše da ste imali problema sa anksioznošću, napadima panike.
Je l' moguće da je ovo jedno od tih? -Ne. Ne bih rekao.
Koliko imate godina? -Zapravo smo istih godina.
Vidim da postoji istorija mentalnih bolesti u porodici.
Vaša majka je patila od... -Ne, nije to. Ovo je drugačije.
Vredi pričati o tome šta joj se desilo. -Razgovarao sam već o tome.
Nisam ja ona.
Imate li s kim da razgovarate? Porodicu, terapeuta, prijatelje?
Da, imam prijatelje u gradu.
Dakle ovde, samo supruga? -Partnerka, da, samo ona.
Imali ste to opasno iskustvo
kad ste bili ostavljeni sami na nepoznatom mestu,
niko da pomogne ako nešto pođe po zlu,
anksioznost može da se fiksira na takvu misao,
i da se pretvori u fizički napad panike.
Ovo je tehnički, mišićni relaksant,
što znači da usporava centralni nervni sistem.
Čak i ako vaš mozak počne da paniči, telo se opušta,
prekidajući taj začarani krug. U redu? -Da.
Vas dvoje ste imali sreće. Jedan par je nestao tamo.
Šta? Kada? -Još uvek stoje plakati.
Najveća vest u ovom gradu već neko vreme.
Veća od "meštanin zaliva baštu"? -Ozbiljan sam.
Bila je velika potraga i sve to.
Valijum?
Sada se zove diazepam.
Nestali par Futon
Potraga za nestalim parom smanjena, dobrovoljci više ne češljaju šumu
Keri i Sajmon su se nedavno preselili u ovo područje
Sve spremno za sutra?
Dušo, ako se ne osećaš dobro, možda bi trebalo da otkažeš.
Srce, ako otkažem, mogu da zaboravim na turneju.
Nismo dobili mnogo interneta,
ne bi trebalo da ga potrošimo sve. Šta ti...
Juriš ribe preko neta?
Znaš da su neki ljudi nedavno nestali ovde u okolini?
Stvarno? -Da. Učini mi uslugu, kad umrem, molim te obriši
sve moje društvene mreže.
Ne želim da me pamte po objavi
"u prirodi se osećaš kao kod kuće" za šta sam dobio 23 lajka.
Objave ovo i to je to. Super. Sjajan život.
Dobro. Pa ako umreš večeras, koja je tvoja poslednja objava?
"Odvažili smo se."
To je tako jebeno osnovno.
Zašto bi me označila u tome?
Zato što je sve ovo sranje osnovno, Time. Nikog ne zanima.
To je samo da moja mama vidi.
Plus, voliš to. -Šta god.
Bila bi to tužna poslednja objava, ipak. -Da.
A koja ne bi bila?
Odmah se vraćam, umirem.
Bukvalno, ko bi to mogao biti?
Ćao. -Zdravo. -Nadam se da ne smetam. Bio sam u komšiluku
i zato što jesam komšiluk,
pomislio sam da vam zvanično poželim dobrodošlicu u taj isti komšiluk.
Ćao. -Ćao, čoveče. -Srce. Ovo je gospodin Makejb.
Džejmi, pričala sam ti o njemu. -Da, tačno, ćao.
Vi mora da ste Tim, muški partner. Drago mi je.
Nadam se da pijete crno vino. -Tim pije sve. Molim vas, uđite.
Ne, ne. Ne želim da smetam. -G. Makejb, insistiram da smetate.
U redu. Hvala. -Ovde, levo.
G. Makejb? -To je zastrašujuće. -Pa, više je bila kiša.
Lila je kao iz kabla. Bili smo potpuno dezorijentisani.
Znate da vam telefon ima kompas. -Da.
Dobro, nemojmo se sad vrteti oko toga ko je imao koje strane sveta.
Ozbiljno, jeste li ikada videli nešto takvo tamo?
Odavalo mi je atmosferu kulta.
Atmosferu kulta? -Dušo, ne bih rekla.
Šta, zar nismo bili na istom mestu? Bila je to pećina, ali bilo je
ogromno zvono i crkvene klupe u zidovima. Bilo je jebeno čudno.
Tamo je bila kapela. -Dobro.
Ali srušila pre dosta godina. -Samo tako, usred ničega?
Da, bila je to neka nju-ejdž ekscentrična hipi grupa.
Atmosfera kulta. -Šta se desilo sa njima? -Masovno samoubistvo.
Ne. -Bože. -Ne. Ne znam.
Samo su se vremenom proredili.
Mislim da su otišli kad je nevreme uništilo zgradu.
Teško je regrutovati nove članove kad ti bogomolja postane podzemna jazbina.
Ja ću.
Hvala, dušo. -Da.
Čoveče, ova hrana...
Moglo bi da mi pređe u naviku da svraćam. -Sve je to Tim.
Ne znam ništa da skuvam ni da mi život zavisi od toga,
a on je kriv za to. -Ja sam kriv?
Tako si dobar u tome. Nikad nisam morala da učim.
Znači, da nije mene, ti bi znala da kuvaš?
A da nije mene, ne bi bio jedini tridesetogodišnjak bez vozačke dozvole.
Imam dozvolu. -Nema, ima probnu dozvolu.
On zapravo ne može da vozi auto. -Dobra kombinacija, znaš?
Ona dobija ličnog kuvara, i zarobljen sam ovde.
Zarobljen? -Ne mogu ni do železničke stanice
sem kad se uklapa u tvoj raspored. -Niko te ne drži kao taoca, Time.
Ne, taoci ne moraju sami sebi da kuvaju hranu.
Zvuči mi kao da se dopunjujete.
Misliš? To je ono što ja... -Baš je čudno. Da.
Bilo mi je drago što sam sam te upoznao, čoveče.
I meni. Hvala još jednom. I vidimo se sutra. -Da, da.
U redu. Ćao.
Ćao.
Druželjubiv je.
Šta? -Ne, samo mislim da mu se sviđaš. -Ne sviđam mu se. Ne budi čudan.
I ti si delovala prilično očarana njime.
Stvarno?
Da. U pravu si. Možda ga i ispratim kući. -Da? -I...
Time...
Jesi li me upravo ugrizao?
Ne. -Šta je ovo,
jednog minuta me spopadneš, a sledećeg... -Nisam!
Ja samo... Nešto nije u redu.
Otkad smo ovde, ja samo... -Prekini s izgovorima.
Izgovorima? Ne izmišljam ovo, srce.
Time, bože, ako nećeš da me jebeš, samo reci.
Srce. Ležiš mi na kosi.
Dušo. Hoćeš li da se okreneš, ležiš mi na kosi.
Time?
Šta koji kurac?
Spremna? -Mislim da ne bi trebalo da ideš. -Eto iznenađenja.
Zar stvarno nećemo pričati o sinoć? Ponašaš se...
Kako? Ludo? -Nisam to rekla. -Bio sam u nesvesti, nisam znao šta radim.
Ako si bolestan, treba da ostaneš kući. -Srce, hajde, ne mogu da propustim voz.
Molim te.
Bićeš sjajan.
Vozila bih te ceo put da mogu.
U redu je.
Slušaj, ne moraš da se vraćaš ovde večeras.
Ljuta si na mene? -Ne, ne. Samo mislim nemoj da dolaziš.
Uživaj na after-partiju, prespavaj kod Luka
i ispričaj se sa svima.
Nema smisla vraćati se ovde i osećati se zarobljeno.
Nisam tako mislio. -Jasno, ali...
možda bi malo prostora bilo dobro.
Jesi li sigurna? -Pobegni. Budi slobodan.
U redu. Da. U pravu si. Hvala.
Hajde.
Ne, ne sad.
Ma daj.
U redu. Svaka čast, timu. Vidimo se posle fizičkog.
Ana, g. Ričardsonu neće biti drago ako zakasniš. -Izvinite, gospođice.
Jesu li to tvoji psi?
Više nisu.
Zvuči kao da je potpuno odlepio.
Ne. Ne znam. Iskreno, bilo je teško.
Jesi li dobro? Treba li da dođem tamo? Ja... Jebi ga.
Dolazim tamo. -Ne, ne. Verovatno činim da zvuči gore nego što jeste.
U svakom slučaju, moji dolaze na ručak u nedelju,
pa mu verovatno samo treba da vidi poznato lice.
Samo želim da budem sigurna da si ti dobro. -Dobro sam.
Sviđa mi se miran život na selu. Ja sam dosadna.
Misliš da si dosadna zato što imaš pravi posao?
Volim Tima, ali on je belac od 35 godina
koji i dalje misli da će postati rok zvezda. To je jebeno dosadno.
On je dobar čovek. -Stvarno? -Da.
Uvek se setim našeg prvog izlaska.
Rekla sam da mi je omiljeni bend "Spajs grls".
Nisam znala da je on muzički snob.
I onda se pojavio na našem drugom izlasku sa gramofonskom pločom "Spajsa".
To je slatko. -Ali to je bilo pre skoro deceniju.
Šta je uradio u poslednje vreme?
Moram da idem. -Zašto?
Mili, treba mi… -Ne, ne, ne.
Šta radiš ovde? -Samo, morao sam da te vidim.
Zašto nisi u vozu? Ovo je stvarno jebeno čudno, Time.
Kao da sam ceo žedan, ali ne sada. Ne kada sam s tobom.
Reci mi da me želiš. -Trebaš mi.
Nemoj da staješ. Molim te, nemoj da staješ.
Šta mi to radimo? -Izvini, samo mi došlo.
Ne izvinjavaj se. Hajde da probamo ovo kod kuće sledeći put.
I nemoj da čekaš toliko dugo. Dobro.
Sad moraš da ideš.
Šta to radiš? -Kako to misliš?
Zašto se stežeš? -Šta?
Srce...
Čekaj. Zaglavio se.
To boli. -Znam, znam.
Šta koji kurac. -U redu, samo vuci, vuci, vuci…
Požuri! -Ne mogu, još je zaglavljen!
Time, moraš odmah da izađeš odavde! -Trudim se!
Neće ni da mrdne!
To boli.
Time…
Slušaj me, slušaj me! Žao mi je. -Ne, ne.
Tvoja stopala.
Je l' sve u redu tamo unutra?
Samo sekundu.
Je l' sve u redu, gđice Vilson?
Izvinite, morala sam da…
Gospođice Vilson, znate da je ovo toalet za dečake.
Izvinite…
morala sam da…
Idi na čas. Sve je u redu.
Sledeći put, pokušajte da stignete do nastavničkog toaleta, važi?
I možda bi trebalo…
da se očistite.
Sranje.
Srce. Srce, ma daj, zar nećemo da pričamo o ovome?
Razumeš li šta si uradio danas? Mogla sam da dobijem otkaz.
Ili gore, da budem uhapšena.
Nisam te terao ni na šta.
Mesecima me ne jebeš, pa mi onda upadneš na posao
s tim "trebaš mi" sranjem? Da, donekle jesi.
Bože, pokušavaš li ovo da mi uništiš?
Ja sam sedela po strani.
Žrtvovala sam se da bi ti imao prostora
da pokušaš da ostvariš svoje nemoguće snove.
Neću da se izvinjavam što preuzimam neke rizike.
A ja nikad ne mogu jer ti potrošiš sav rizik.
Doselio sam se ovde zbog tebe. Ostavio sam ceo svoj život. -Koji život?
Bože, tvoju muziku? Zašto onda nisi na svom nastupu?
Time, ako misliš da sam te zarobila, zašto onda ne odeš?
Ne mogu. Mislim da nisam dobro.
Kao da mi mozak i telo ne razgovaraju.
Ne razumeš. -Pretpostavljam da ne razumem.
Čekaj, kuda ideš? -Da počistim tvoje sranje. Zvuči poznato?
Hoćeš da pođem s tobom? -Šta ti hoćeš, Time?
Ne mogu ja da donosim sve odluke za tebe. Nisam ti ja majka,
iako počinjem da se osećam kao ona. -Šta to treba da znači?
Kao da živim s nečim što je mrtvo.
Mili. -Ćao. -Ćao. -Žuta kuća na ćošku.
Da.
Dakle, danas,
samo sam htela ponovo da se izvinim.
Baš mi je neprijatno zbog…
Ono. Ne. Nemoj ni da spominješ. To su…
ženske stvari. Molim te, ne.
Ni reč više, molim te.
Hvala. -Šta nije u redu?
Izvini, bio je baš stresan dan.
Tim i ja smo se gadno posvađali. Izvini. Ovo nije tvoj problem.
Hoćeš li da uđeš? -Ne bih da smetam. -Gospođice Vilson,
insistiram da smetate.
Doneću ti čašu vode.
Sigurna si da ne mogu da te ponudim nečim jačim?
Ne. Voda je u redu. Hvala.
Šta se dešava?
Ne znam. Stalno mislim da je ovo bila greška.
Otkad smo se preselili, Tim i ja nismo na istoj talasnoj dužini.
A možda nismo na istoj talasnoj dužini već neko vreme,
samo smo previše uplašeni da to priznamo.
Da li...
Da li se volite? -Mislim, da. Naravno.
U redu? Ali, ne sećam se života pre Tima, pa...
možda smo samo samozadovoljni.
Samozadovoljstvo može ponekad jednostavno biti harmonija.
Hoćeš da čuješ nešto što predajem mojim devetacima iz istorije?
Jedva čekam.
Platon je napisao da su stari Grci verovali
da smo stvoreni sa četiri ruke,
četiri noge i glavom sa dva lica.
Ali, Zevs se plašio naše moći,
pa nas je podelio na dva odvojena dela,
osuđujući nas da ostatak života provedemo tražeći drugu polovinu.
Ako misliš da si je pronašla, nemoj tako brzo da je pustiš.
Pa, ako Platon tako kaže.
Jesi li ovde sam?
Izvini. To me se ne tiče. -Ne. Molim te, bože.
Ja sam taj koji zabada nos. Da, bilo nas je dvojica
kad smo kupili ovu kuću.
I verovatno smo bili otprilike istih godina
kao vi, verovatno smo imali iste probleme, iste svađe.
I nakratko sam zaista bio otišao.
I bilo je oslobađajuće.
Imao sam slobodu da radim šta god sam želeo.
Pa šta si radio? -Ništa.
Osećao sam se jadno. Da. Jednostavno nisam znao kako da postojim sam.
Čak su počele da mi nedostaju naše svađe.
Da. Kako god okreneš, ja sam bio ja
zbog njega.
Kladim se da ti nedostaje.
Imam snimak svog venčanja
i tražim izgovor da... -Znaš...
To zvuči sjajno, ali moram da se vratim. Hvala.
Sledeći put.
Izvini.
Izvini, nisam znao kuda drugde da idem.
Jesi li stigao bez problema? Koliko si daleko?
Javi se na telefon. Jesi li dobro? Bolje da si mrtav ili slično, batice.
Srce, jesi li spremna za spavanje?
Srce?
Jesi li zaspala?
Žao mi je. Voleo bih da mogu da budem ono što bilo ko od nas želi da budem.
Sranje!
Trenutna lokacija
Šta? Ne. Hajde.
Šta? Jebote.
Mil?
Jebeš ti ovo!
Jebote! Sranje!
Dušo, dušo, probudi se! Probudi se! Mili, probudi se!
Dušo!
Šta to radiš? -Šta ja radim?
Možda je bio epileptični napad. -Napad?
Otkad ti imaš napade ili mesečariš?
Verovatno je stres, a ti ne pomažeš.
Mislim da mi se nešto desilo u pećini,
nešto što me tera da se ponašam ludo.
I sada, kao da je to i u tebi.
Onaj nestali par, oni planinari,
bili su na istom putu koji je nas odveo u pećinu.
Šta ako se šta god njima desilo sada dešava nama? -Ja se osećam dobro.
To je zato što si budna. Pod adrenalinom si.
U redu? Mislim da noću postaje gore.
Kad se um umori, telo preuzima kontrolu.
Slušaj sebe šta govoriš.
U redu, sećaš se onog jutra kada su nam se noge zalepile?
Rekao si da je to bila samo plesan. -Otkad sam ja stručnjak za plesan?
Ne znam ni šta je.
Posle seksa, nismo mogli da se odvojimo. Objasni to.
Prošlo je neko vreme? Uvek je malo bolno tad. -Srce.
Dobro. Podigni ruku ovako. Pokušaj da ne dotakneš moju.
Osetićeš to. Srce, molim te.
Ovo je bezveze. Idem u krevet. -Hajde. Kao da smo namagnetisani.
Srce, molim te. -Mislim da bi trebalo da spavaš
u gostinskoj sobi večeras. -Slažem se, moramo da držimo distancu.
Srce, čekaj.
Znam zašto si stala. Jer čim si došla tamo,
poželeo sam da staneš. Osetio sam to. -To nije...
To nema nikakvog smisla.
Kako onda tačno znam šta osećaš?
Ono privlačenje, žeđ u tvojim kostima,
dušo, nešto u nama se utisnulo jedno u drugo.
Bolesni smo, u redu? Ne mogu da objasnim, ali u pitanju je ono mesto.
Mora da je to. -Time. -Potrebni su nam odgovori. Vratiću se tamo.
Vratićeš se? -Da, čim svane, idem.
Znaš da moji roditelji dolaze na ručak u nedelju?
Da, zašto? -Mislim da ne bi trebalo da budeš ovde.
Šta to znači? -To znači, ne želim te...
Ne želim te.
Volim te.
Dobro.
Šta koji kurac...
Bože! -Zašto se ovo dešava?
Mili!
Bori se! Dušo, moraš da se boriš!
Samo želim da umrem! -Dušo, gledaj me. Ostani sa mnom.
Možemo mi ovo. -Dobro, šta da radimo?
Lekovi, tablete, fioka.
Šta? -Mišićni relaksant!
Valijum, valijum! -Sad se zove diazepam.
Jebeni sigurnosni poklopac! -Drži je otvorenu!
Koliko? -Samo ih popij, samo...
Brže će delovati ako ih ušmrčemo!
Samo stavi svoja stopala na moja pa se odguravaj. -Ne mogu.
Možeš. Mogo si jaka. Možeš ti ovo.
Guraj, dušo.
Treba samo da izdržimo nekoliko minuta.
Guraj!
Guraj! Možemo mi ovo! -Mogu ja ovo. -Možemo mi ovo. Samo nastavi da guraš.
Nastavi da guraš! Samo nastavi da guraš!
Samo nastavi...
Samo nastavi da guraš...
Srce?
Nadala sam se da ću imati više vremena pre nego što se probudiš.
Biće u redu. -Šta se dešava?
Izvini, nemamo vremena da se kolebaš oko ovoga.
Oko čega?
Srce, ovo je čudno vreme za šalu. -Ne postaje gore,
stoga mora da su lekovi još u našem sistemu, zar ne? -Čekaj.
Čekaj. Srce, nisam čak ni bio siguran da je to pravi alat
da se popravi trem. -Kad tablete prestanu da deluju,
počeće ponovo. -Ne, srce, srce.
Zamisli da se ono što ćeš uraditi stvarno desi,
i reci mi da to neće učiniti stvari mnogo gorim.
Viski za bol i čim se odvojimo,
otrčaću po prvu pomoć. Imamo zavoje, sredstvo za dezinfekciju,
sve što nam treba! -Ti si desnoruka. Bože.
Zapravo, možda je to već dovoljno. -Šta, zašto?
Mislim da osećam tvoj viski. -Desnoruka si i pijana.
Sećaš se kad si rekla da me ne držiš kao taoca?
Misliš da želim ovo da uradim? -Ne. Stoga nemoj.
Nemamo vremena. -Ne, ne... -Moramo da uradimo ovo dok su lekovi
još u sistemu, pa onda možemo da potražimo pomoć. Žao mi je. Moramo.
Ako se ne odvojimo sad, biće mnogo teže kasnije.
Mora da postoji drugi način.
Uradi to. Uradi to.
Izvini. Izvini.
Dobro. -Polako, polako! -U redu, radim to. -Onda uradi to!
Radim. -Samo uradi to. -Radim. -Onda uradi to!
Inače, žao mi je što ti nisam verovala ranije.
Bio si u pravu, očito. -Srce, samo počni! -Počeću.
Stani, doktor neće moći ovo da reši! -Uđi u gepek.
Moramo da držimo što veću distancu. -Ne. -Dušo, tablete će prestati da deluju.
Znam, no više tableta je samo privremeno rešenje.
Trebaju nam odgovori. -Time, upravo sam nam testerom presekla ruke.
Idemo u bolnicu.
Dobro. -Čekaj. Sranje.
Šta? Šta se dešava? -Moji ključevi. Mislim da sam ih ostavila kod Džejmija.
Zašto si to uradila? -Nisam to uradila namerno.
Izvini. -Hajde.
Ideš li? -Čekaću. Kao što si rekla, distanca.
Time, nemoj da uradiš nešto glupo.
Džejmi?
Tako mi je žao, to sam ja. Treba nam pomoć.
Ovo je ozbiljno... Sranje.
Džejmi?
Alo?
Šta koji kurac?
Najsrećniji dan našeg života.
Vratiću ti ovo, ne brini.
Šta je ovo? -Početak nečeg divnog.
Šta koji kurac?
Upomoć! -Ne prilazi mi. -I mi smo se plašili u početku.
Svi se plaše, ali ovo je veliki dar.
Mi smo retki srećnici koji postajemo celi.
Ne, ja ovo ne želim. -Ali želiš.
Veza je dublja nego što možeš i da zamisliš.
Nema više zidova. Delimo strahove i uspomene.
Ovo je najteži deo. Samo morate da izdržite. -Molim te.
Ono što vas čeka je najveća intimnost u božanskom telu.
Prekini.
Već se dešava. Ne bi vam se svidela alternativa.
Upomoć!
Mili! -Mili!
Radujte se intimnosti koja vas čeka.
Bez nesklada, samo toplina.
Žao mi je, ali najbolje je da budete otvoreni jedno za drugo.
To će ubrzati stvari.
Božja ljubomora vas je lišila savršenog oblika.
Ipak, božanska sreća teče kroz nas.
Biće vam tako toplo.
Pomozi mi.
Vrati se.
Ne prilazi. -Znam, znam!
Ovo se već dešavalo ranije. Nismo prvi.
Znam.
Išao si tamo.
Sranje!
Video sam nešto tamo dole.
Mislim da znam kako da ga zaustavim.
Šta to radiš?
Ne možemo se zauvek boriti. -Ne! Ne prilazi!
U redu je, možeš da se pustiš.
Dušo, ozbiljna sam. Ne prilazi više. -Ne.
Postoji samo jedan način da se ovo završi.
Šta to radiš? -Ono što je trebalo odavno da uradim.
Zezaš li me?
Srce, nekad sam brinuo da neću znati ko sam bez tebe, ali,
istina je da se tačno sećam ko sam bio.
U redu? Bio sam jadan.
Bio sam nepotpun, hladan, mnogo vremena sam potrošio razmišljajući
o nekom drugom životu u kome su se svi moji
glupi tinejdžerski snovi ostvarili,
ali, srce, ti si san koji se ostvario.
Žao mi je što mi je trebalo tako dugo, ali jednostavno sam užasan,
i mnogo te volim. -I ja tebe mnogo volim.
Zatvori oči. -Šta? -Veruj mi, zatvori oči.
Time, šta radiš? -Ovo se neće završiti dok jedno od nas ne umre. U redu?
Dušo, ne želim da gledaš ovo. Nemamo vremena, u redu?
Ne, ne moraš. Ne moraš. Biće u redu.
Biće ti dobro. Molim te, samo baci to. Baci to.
Molim te, samo baci to.
Molim te, samo baci to. -Srce, srce! Sranje! Sranje, bože!
Sranje! Srce. Ostani sa mnom, srce.
Moraš da bežiš. Moraš da budeš slobodan.
Nikada neću biti slobodan od tebe.
Nikada.
Obećaj mi nešto. -Bilo šta.
Da ćeš postaviti moju poslednju objavu "odmah se vraćam, umirem".
Mili, Mili! Ne, ne, Mili! Mili! Sranje.
Dušo, dušo. Dušo, ostani sa mnom, molim te.
Ne, dušo!
Šta si to uradio?
To je bio jedini način da zaustavim krvarenje.
Šta?
Ne. Ne, ne.
Pokušavala sam da te pustim.
Jesi li želela da me pustiš?
Šta to radiš?
To ti je omiljeni album, zar ne?
Sećaš se toga?
Uvek sam zamišljao da će to biti naš prvi ples, ali...
možda se to sada neće desiti.
Jesi li siguran da želiš ovo?
Želim.
Volim te. -Volim i ja tebe.
"Kada dvoje postanu jedno"...
Ćao.
Preveo: Bambula
Preuzeto sa www.titlovi.com