Втората световна война. Немски подводници кръстосват Атлантика.
УНИВЕРСИТЕТ "СТАНФОРД", КАЛИФОРНИЯ
Заповедите им са шифровани. Шифрите се отключват с това.
"Енигма" - един вид ключ.
Всеки командир на подводница има такъв.
По време на морските сражения
един от тях попада в ръцете на врага и шифърът е разбит.
Споделянето на този ключ довежда до краха на нацистите.
А как да се справим с този проблем в дигиталната епоха?
Как да опазим ценните си ключове
и в същото време те да са леснодостъпни?
Ето как.
За всяко съкровище създаваме специален вид ключалка.
Ключалка, която се затваря с един ключ,
а се отваря с друг.
Два различни ключа, два различни процеса.
Първият ключ, този за заключването, е достъпен за всички.
Публичен ключ.
Но на втория е невъзможно да се извади дубликат.
Двата са свързани с математическа функция.
Алгоритъм, използващ прости числа.
Криптография с публичен ключ.
Влезе ли?
ИЗТРИВАНЕ ПАПКАТА Е ПРАЗНА
Тейла.
Не бива да знаят.
Изтрий всички данни за работата ми там.
- Навсякъде имаше камери. - Вече не.
- Изтри ли го? - Да.
- Всичко ли? - Да, изтрих всички следи от работата ти.
Търсачът на прости числа е само в този телефон.
Добре ли си?
Да тръгваме.
ИНСТИТУТ "КАПЛАР", КЕЙМБРИДЖ
Върнахме всички вкъщи. Какво стана в Лондон?
- Нищо. Смятаме, че са тук. - В Кеймбридж ли?
Засякохме ги на камерите да напускат Лондон по магистрала M11.
- Какъв е планът им? - Да ни причинят вреди.
Все ще се появят някъде, да бъдем готови.
- Имате две писма. - Благодаря.
Някой да е предал спортния ми екип? Няма го никъде.
- Ще погледна отзад. - Благодаря, Кийт.
- Съжалявам, отзад няма нищо. - Странно. Извинявай.
Трябва да хапнеш.
Чу ли?
Професор Озборн ме вкара в колежа.
После ми уреди тази стая.
Всички я искаха.
Каза, че гледката ще ми хареса.
Излизахме навън
и провеждахме лекции на тревата.
Без него щях да съм загубен.
За пръв път почувствах, че съм на мястото си.
А сега е мъртъв.
Защото не се спрях.
Той много държеше на теб, Ед. Личеше си съвсем ясно.
Мислех, че това е нещо прекрасно.
Но сега...
Искам да им отмъстя.
Чудесно. "Каплар", Картър, "Аксиорн", Джейн.
Да ги разкатаем.
Ще го използваме веднъж и ще го унищожим.
Трябва да внимаваме, защото ще го проследят.
Като сигнална ракета е.
- Ед? Какво става? - Здрасти.
- Леле, изглеждаш ужасно. - Не бива да си тук.
- Първо изчезваш за сума ти време. - Съжалявам.
Реших, че си луднал и си избягал с бармана. Тя коя е?
Фи, Тейла. Запознайте се.
- Чакай, да не сте... - Не.
Фи, ти се държеше прекрасно с мен.
Благодарен съм ти, но не бива да си тук.
- Добре. - Разбрахме се.
Чакай малко.
Той иска да те помоли за една последна услуга.
- Така. Появиха ли се някъде? - Засега не.
Добре.
Обади се на полицията в Кеймбридж.
Снощи в Лондон е намерен труп, захвърлен в задна уличка.
Едуард Брукс е заподозрян. Твърдим, че е в Кеймбридж.
Ами ако го арестуват?
Ще следим ходовете им и ще стигнем първи до него.
Простете, на рецепцията има полицаи.
- Полицаи ли? - Да, търсят Едуард Брукс.
Брукс вече не следва тук, беше изключен.
- Каза ли им? - Да.
Имали основание да смятат, че е в Кеймбридж.
Добре.
Задръж ги десетина минути.
- Ще се обадя тук-там. - Разбрано.
Здравейте.
- Ето. - Благодаря.
СКАНИРАЙ ОТПЕЧАТЪК ВЪВЕДИ ПАРОЛА
КОДЪТ ЗА ДОСТЪП Е...
ПОТВЪРДЕН ДОБРЕ ДОШЛА ОТНОВО, ФИОНА
ОБАДИ МИ СЕ
Здравей.
Извинете. Изчакай малко.
Трябва да проведа разговор. Веднага се връщам.
- Готово. Ще ме отпише след две минути. - Тръгвай.
- Колеж "Дарнел". - Може ли администратора?
Един момент.
АВТОМАТИЧНО ОТПИСВАНЕ СЛЕД...
Кажете.
Ало?
ИЗТЕГЛЯНЕ
- Ед се появи. - Покажи ни.
"Тринити Лейн".
Отивай там и вземи всички агенти.
Веднага!
Какво е намислил?
Тръгваме!
Към "Тринити Лейн", живо!
ЗАВЪРШЕНО
ОТВОРИ ИНСТИТУТ "КАПЛАР"
Брукс се движи от "Тринити Лейн" на север към "Смит Стрийт".
Върви пеша, не е отишъл далеч. Ще се разпръснем.
Нилд, виждаш ли това?
Работна грешка.
- Лошо! - Тя прониква в системата.
Има правилник. Обучени сме за такива случаи.
Не и за този.
Търсачът може да проникне във всеки компютър.
Можем само да ги намерим - и то бързо.
Боже, декриптира цялата система!
Изтегля проекта "Аксиорн". Имейли, наблюдение - всичко.
- Ужас. Проследи атаката до източника. - Опитвам се да я намеря.
- Изпраща данните някъде. - Къде си? Покажи се!
Виж - пипнах я. Тук е.
- Мобилния й ли засече? - Не, не говори по него.
Тя е в "Дарнел".
Крие се зад системата на колежа.
ПРЕХВЪРЛЯНЕ НА ФАЙЛОВЕ 73%
- Спри "Каплар". - Не мога, тотално ни е блокирала.
Засякохме сигнал в колежа "Дарнел". Бързо!
Дами и господа, елате на обиколка в колежа "Дарнел". Насам.
- Влязох. Къде е тя? - Сигналът не е ясен.
- Момент. Открих я. - Упътвай ме.
Хайде!
Близо си.
Почти до нея си. Виждаш ли я?
Намери ли я?
- Джейн? - Разчисти офиса.
ТЕЙЛА: ЕТО ЛИЦЕТО НА ДЖЕЙН ТОРЕС
АГЕНТ НА АНС, ПРЕДАЛА СТРАНАТА СИ И ПОРЪЧАЛА УБИЙСТВОТО НА НЕВИННИ
ЧАКАМ ТЕ. КООРДИНАТИ...
Моментално трябва да опразним офиса. Изтрий всичко. Знаеш правилника.
Не изглежда кой знае какво, нали?
Но бе достатъчен, за да срине целия ти проект.
Изпратих всичко във Форт Мийд.
Поднесох го на тепсия на всички анализатори в АНС.
Цялата дейност на "Аксиорн".
Покушенията, самоубийствата - всичко.
Най ми е болно, че точно ти реши...
Не играй на тънката струна. Трябва да си понесеш последствията.
И като отида в затвора, нещата ще се оправят ли?
Ще се почувствам по-добре.
Ще се почувстваш по-добре.
А после?
Мислиш, че с "Аксиорн" е свършено? Те разполагат с огромни средства и мощ.
И знаеш ли какво? Никой не харесва разобличителите.
Ако щеш вярвай, но твоят живот ми е скъп.
Мислиш, че го притежаваш ли? Защото ми го върна?
Това не е щастие, Джейн. Не е и справедливост.
- Отнех живот. - И заслужаваш страдание, така ли?
Да! Все нещо.
Това там - телефонът, който е в джоба ти.
Знаеш какво може.
Разбираш ли какъв хаос ще настъпи? Ами Едуард Брукс?
- Ще се оправи. - Не, няма!
Той е беглец. Ще се крие до края на живота си.
Ти го направи такъв, Тейла. Оставяш след себе си още един труп.
На хора като мен и теб
не им е дадена свобода на избора.
Понякога се налага да правим жестоки неща.
И можем само да се молим хората, които обичаме, никога да не разберат.
Аз разбрах.
Открих тайната ти, Джейн.
Аз те обичам, повярвай.
И ти прощавам.
Не ти искам прошката.
Не ми е нужна.
Ехо.
- Извинявай. - Ед.
- Боже. - Не исках да те стресна.
Как си? Поболях се от притеснения за теб.
Стигна ли до архива в Орлеан?
Открих я.
Липсващата част. Намерих я.
И какво?
Получи каквото искаше.
В Багдад...
В хотела ти каза, че трябва да разбереш как е умрял Робърт.
Още ли го искаш?
Да.
Казват се "Аксиорн".
Частна охранителна фирма.
Наемници, на които банките плащат.
Изчисленията ми.
Боят се от търсача на прости числа. Че ще разкрие всички тайни.
Всичко, което държат под ключ.
Усилията им датират от много години.
От десетилетия.
Потулват данни, убиват хора. Убили са Сафия и Робърт.
- Убиват всеки... - Ясно.
Умря, за да ме предпази.
Не бяхме идеална двойка, но той ми липсва.
- Джеймс. - Преча ли?
- Не, кажи. - Просто съм обезпокоен за Едуард Брукс.
Защо?
В колежа дойдоха полицаи, искаха да говорят с него.
Било много спешно.
Искам да помогна, така че ако знаеш къде да го намеря...
Всъщност той е тук, при мен.
В такъв случай би ли могла да го изпратиш насам?
- Не бива да идвам, всички ме търсят. - Спокойно, Джеймс ще знае какво да прави.
Господин Брукс.
Човекът на деня.
Андреа, благодаря ти, че съвестно го доведе жив и здрав.
Може ли да излезеш за минутка?
После ще идем да пийнем по едно.
- Добре. - Ще поговоря с него.
Заповядай.
Разбрах, че си имал натоварен ден.
Из колежа обикалят полицаи, представяш ли си?
Знам каква е причината да са тук.
Професор Озборн.
Каквото и да е станало, ти нямаш никаква вина.
Напротив, имам.
Чуваш ли?
Това е нашият кос.
Мечтата ми беше "Кеймбридж".
"Станфорд" беше и си остава люлка на високи постижения,
но няма това усещане за славно минало.
Директната връзка с Нютон, Алън Тюринг и Стивън Хокинг.
А сега, Едуард,
и с теб.
Хипотезата за простите числа близнаци.
Възхитителна област.
Вече се разчу.
Математик ли сте?
Занимавал съм се с компютърни науки. Завърших магистратурата си в "Станфорд".
Бях част от изследователската група, изобретила криптографията с публичен ключ.
- Не знаех. - Няма откъде да знаеш.
Обща формула за простите числа.
Забавно. Твоето най-голямо постижение може да унищожи моето.
Докъде си стигнал?
Открих я.
Открил си я.
Едуард, на колко години си сега?
- На 26. - Двайсет и шест. Мили боже.
Почти на същата възраст бях и аз.
Сродна душа.
Усещаш ли?
Значимостта на момента?
Изпитваш необясним страх.
Космите на тила ти настръхват.
Никой не го очаква.
И сега?
Ела. Мога да ти помогна.
Ехо?
Ед?
По дяволите!
- Ало? - Андреа, Тейла е.
- Не мога да намеря Ед. С теб ли е? - Не, оставих го при директора на колежа.
Всичко е наред. Ако искаш, мога да те заведа при него.
- Добре. - Хубаво, чакам те.
ПРОФ. МАЛИНДЪР - ОТСЪСТВА
Би ли могъл да работиш тук?
Кабинетът на Робърт. Той беше преподавател.
И ти ще станеш. Знам, че не си ме молил,
но ти предлагам убежище.
Доказателството.
- В каква форма съществува? - Записах го в тефтера си.
Може ли да го видя?
Изгорих го.
- Изгорил си го? - Да, вече не го искам.
Но все още е в главата ти.
Нали?
Имаш нужда от закрила.
И от дом.
Тук.
Редом до Нютон и Рамануджан.
Каза ми, че това е мечтата ти, Едуард.
Акрам!
Андреа.
- Помниш ли дъщеря ми Афина? - Здравей.
Здравей.
- Какво те води в Кеймбридж? - Наех си квартира.
Ще следвам тук, получих пълна стипендия.
Така ли? В кой колеж?
- В "Дарнел". - "Дарнел". Моят колеж.
Мислех, че всички стипендии са разпределени.
- Явно имаш връзки. - Не е точно така.
Само един човек е могъл да го уреди.
Андреа.
Андреа!
Трябва да знаеш,
че кодът, който създадох, имаше за цел да осигури безопасността на хората.
Лична безопасност.
Но после силните правителства се сдобиха с него
и започнаха да прикриват най-тежките си престъпления.
Не съм го искал.
И трябва да изкупя вината за участието си.
Знаеш ли колко хора бяха измъчвани след атентатите срещу кулите близнаци?
Колко бяха пребивани? И всичко това бе прикрито от моя код.
Това е моето чудовище.
Това е вината, с която живея.
Но твоят труд, твоето доказателство
може да възстанови баланса.
Ела с мен.
Здравей.
Трябва да намерим Олдърман, директора на колежа.
- Какво? - Той е липсващото късче.
Много опасен човек е, Тейла, а аз заведох Ед право при него.
Години наред ме покровителстваше,
за да търся Байт ал Хикма и да се възползва от наивността ми.
Всяка продажба на оръжие, всяка засекретена тайна,
всяко зло.
Каквото се сетиш.
Можем да разкъсаме завесата, да изкараме всичко на светло.
Край на тиранията.
Ново начало.
Помисли колко добрини ще извършиш, ако си в правилните ръце.
Искате да изградим наново системата, като сринем дигиталния свят.
Ще ударим първи. Ще изпратим послание.
От Кеймбридж до нашите приятели на Уолстрийт.
С твоята теорема ще разбием банките.
- Ще отключим цифровите им трезори. - Така ще ги съсипем.
Повярвай, това ще бъде само началото.
А последствията? Цената за останалите?
Революцията не идва леко.
Трябва да разбием нашия свят с чук.
Ще има косвени жертви.
Като в Багдад.
Експлозия на оживена улица.
Вие ли бяхте?
Тези хора загинаха в името на прогреса.
Разбирам.
Още колко живота ще погубим?
Загинаха ваши приятели, колеги.
Заради хора като вас, които искат да отприщят моята теорема.
Не трябва да обвиняваш науката.
И аз мислех така.
Някога и аз бях като вас.
Само въпрос на време е откритието ти да влезе в действие.
Светът ще се промени, Едуард.
Ние сме авторите. Хората, които оставят първите следи.
А професор Озборн?
Отърва се от мъките, горкият.
Но той те подготвяше за величието.
И сега, когато настъпи твоят звезден миг,
щеше да е щастлив.
Щеше да се гордее.
Убиха моя приятел пред очите ми.
Теоремата ми е отрова. Кара хората да се разкъсват един друг.
Това ще завещая. Това ще изпишат до името ми.
- Не. - Разрушителят на светове.
Нямам нищо друго.
Нищо.
Това е единственото нещо, което ще оставя след себе си.
Самоубеждавах се, че е нещо чисто.
Винаги има човешки жертви.
Няма лоша наука, освен ако ние не я създадем.
Вече е факт.
Казах ти.
И ако не си ти, ще намеря някой друг.
Друг млад ум.
Няма да спрете, нали?
Не.
Ед.
Ед! Добре ли си?
Как си?
Боже мой!
Едуард!
Тейла, измъкни го. Вземете колата ми, на "Фрий Скул Лейн" е. Ето ключовете.
- Бързо! - Да тръгваме!
Не стой така, трябва да изчезваме!
Качвай се!
Трябваше да...
Какво?
- Трябваше да... - Не, престани.
Доказателството е в главата ми. Аз съм оръжието.
Добре.
Използвай го за нещо добро.
Трябва да тръгваш.
- Какво? - Ти си мишена.
Ако онези те намерят, лошо ти се пише.
Ще те използват, Ед.
В опасност си.
Понякога се случват разни неща и се налага да правим жертви.
И някой трябва да понесе отговорност.
- Какво ще им кажеш? - Ще измисля.
Нещо, което не е свързано с теб.
Ед, човекът, когото обичах, умря заради мен.
И не си платих.
Не бива никой да ти нарежда как да действаш.
- Ти ми нареждаше. - Така е.
Но вече не.
Няма значение дали ще ме приберат.
- Търсачът е у теб. - Много е важен за мен.
И ти си ми важна.
Повече от него.
Моля те, тръгвай.
Бягай.
Добро утро. След безпрецедентното изтичане на данни...
ЦЕНТРАЛА НА АНС ФОРТ МИЙД
...Агенцията за национална сигурност започна разследване за корупция.
Няколко ключови проекта бяха закрити, а висшият персонал бе уволнен.
Ще съдействаме изцяло на Комисията по разузнаването към Сената.
По указание на съветника по национална сигурност
АНС повиши Андрю Картър в главен директор на отдел "Наблюдение".
Той ще поеме изцяло
оперативното и стратегическо ръководство на отдела.
Сега ще дам думата на директор Картър,
който ще отговори на вашите въпроси след кратко изявление.
Г-н Картър, "Уошингтън Поуст".
Добро утро.
ВОДЕЩА НОВИНА АНДРЮ КАРТЪР Е НОВИЯТ ДИРЕКТОР
ИЗТИЧАНЕ НА ДАННИ
СТАРТ
Превод на субтитрите Живко Тодоров