Andre verdenskrig. Tyskernes grå ulver trålet Atlanteren.
Ordrene ble sendt i kode. Og kodene ble løst med denne.
Enigma. En slags nøkkel.
Alle ubåtkapteiner hadde en.
Til slutt var det helt uunngåelig
at en av disse endte hos fienden, og koden ble dekryptert.
Nøkkeldeling førte til nazistenes fall.
Så hvordan håndterer vi dette problemet i den digitale tidsalderen?
Hvordan holder vi de verdifulle nøklene våre sikre
samtidig som vi har dem lett tilgjengelige?
Svar.
Til hver liten skatt skaper vi en egen lås.
En lås som låses med en nøkkel
og åpnes med en annen.
To ulike nøkler, to ulike prosesser.
Den første nøkkelen, den vi låser med, gjør vi tilgjengelig for alle.
En offentlig nøkkel.
Den andre nøkkelen gjør vi det umulig å kopiere.
Og disse to kobles sammen med en matematisk funksjon.
En algoritme med primtall.
Offentlig nøkkelkryptering.
Er du inne?
Taylah.
De må ikke få vite noe. Slett alt av arbeid jeg har gjort der.
- Det var kameraer overalt. - Ikke nå mer.
- Er alt borte? - Alt er borte.
- Alt? - Alt.
Jeg har slettet alle spor av arbeidet.
Primtallfinneren fins bare på denne telefonen.
Går det bra?
Ja vel. Da drar vi.
Vi har sendt alle hjem. Hva skjedde i London?
- Ingenting. Vi tror de er her. - Hva? I Cambridge?
Overvåkningskameraer fanget dem opp på vei ut av London.
- Hva er planen deres? - Jeg tror de vil skade oss.
Til slutt må de ut av dekning. Da står vi klare.
Det er to.
Takk.
Har noen levert treningsutstyret mitt? Jeg finner det ikke.
Jeg kan se på bakrommet.
Takk, Keith.
Det var ingenting der, dessverre.
Så rart. Beklager.
Du må spise.
OK?
Det var professoren som skaffet meg studieplass.
Og dette rommet.
Alle ville ha det.
Han sa jeg ville like utsikten.
Og vi gikk ut og...
...hadde veiledning på plenen.
Jeg ville vært helt bortkommen uten ham.
Det var første gang jeg følte jeg hørte hjemme et sted.
Og nå er han død.
Fordi jeg ikke ville gi meg.
Han var så glad i deg, Ed.
Det var lett å se.
Jeg syntes dette var vakkert.
Men nå...
Jeg vil slå tilbake.
Bra. Kaplar, Carter, Axiorn, Jane.
La oss knuse dem.
Vi bruker det én gang, og så ødelegger vi det.
Men vi må være forsiktige. De kommer til å spore det.
Det blir som et nødbluss.
- Ed, hva faen er det som foregår? - Hei.
Du ser helt elendig ut.
Du burde ikke være her.
- Plutselig ble du bare borte. - OK, unnskyld.
Jeg trodde du hadde stukket av med han i baren.
Hvem er dette?
Fi, Taylah.
Taylah, Fi.
Vent, er dere to...
- Nei. - Nei!
Hør på meg, Fi. Du har vært helt fantastisk.
Jeg er så takknemlig, men... Du kan ikke være her.
- OK. - OK.
Vent litt.
Han har en siste tjeneste å be deg om.
- OK. Har du noe? - Nei. Ikke ennå.
Ja vel.
Ring politiet.
De fant et lik i London sentrum i går kveld, dumpet i en bakgate.
Edward Brooks er ettersøkt. Vi sier han er i Cambridge.
- Hva om de arresterer ham? - Vi ser hva de gjør og tar ham først.
Beklager, men politiet står i resepsjonen.
- Politiet? - De spør etter Edward Brooks.
Brooks? Han er suspendert.
- Forklarte du dem det? - Ja. De tror han er i Cambridge.
Ja vel.
Opphold dem i ti minutter.
- Jeg skal ta noen telefoner. - Sir.
Hei.
- Her. - Takk.
RING MEG
Hei. Ja, hei.
Beklager. Kan du vente litt?
Ja.
- Jeg må bare ta denne. Straks tilbake. - Alt i orden.
Klart. Jeg logger ut om to minutter.
OK. Sett i gang.
- Darnell College. - Kan jeg få administrasjonen?
Et øyeblikk.
Darnell College. Administrasjonen. Hallo?
Hallo?
OK.
- Han er i bevegelse. - Få se.
Trinity Lane.
Kom deg ned dit.
Ta med deg alle.
Nå!
Hva skal han?
Kom igjen!
Trinity Lane. Kjør!
Brooks ble sist sett på vei nordover mot Smith Street.
Han går til fots. Han kan ikke ha kommet langt.
Nield.
Så du det?
En glipp i systemet.
Faen.
Hun går inn i systemet.
Det er faste prosedyrer. Vi er drillet i dette.
Nei, ikke for dette.
Denne primtallfinneren kan åpne alle datasystemer.
Vår eneste mulighet er å finne dem. Fort.
Hun er...
Herregud. Hun dekrypterer hele systemet.
Hun henter ut Axiorn-prosjektet. E-poster, overvåkning. Alt.
Helvete. Spor angrepet tilbake til kilden.
Jeg prøver å finne ut hvor hun er.
- Hun sender dataene våre et sted. - Hvor er du?
Se, se, se. Jeg har henne. Hun er her.
- Har du mobilen hennes? - Nei.
Hun er på Darnell College.
Gjemt bak sikkerhetssystemet der.
- Steng ned Kaplars datasenter. - Hun har stengt oss ute.
Hun er sporet til Darnell College. Kom dere dit.
Mine damer og herrer, still dere i kø til omvisning på Darnell.
Jeg er inne. Hvor er hun?
Signalet er utydelig.
Vent litt. Har det.
Hvor skal jeg?
Kom igjen.
Du nærmer deg.
Hun sitter der. Ser du henne?
Har du henne?
Jane?
Fjern alle spor.
DETTE ER JANE TORRES
AMERIKANSK AGENT OG LANDSFORRÆDER
SOM STÅR BAK DRAP PÅ USKYLDIGE
MØT MEG.
Vi må stenge kontoret. Nå.
Rydd alt. Dere kjenner prosedyren.
Det ser ikke særlig imponerende ut.
Men det var nok til å stoppe alt dere drev med.
Alt er sendt til Fort Meade.
Servert på sølvfat.
For NSAs analytikere.
Alt Axiorn har gjort.
Attentatene, dødsfallene, selvmordene, alt sammen.
Det som sårer meg, er at du av alle mennesker...
Jane, dette handler ikke om oss.
Det handler om ansvar.
Tror du det hjelper å sende meg i fengsel?
- Kan hende det føles bedre for meg. - Det føles bedre for deg.
Og så, da?
Tror du Axiorn er ferdig?
De har alle pengene.
De er pengene.
Og vet du hva?
Det er ingen som liker varslere.
Og tro det eller ei,
så er du, livet ditt, viktig for meg.
Fordi du tror du eier det?
- Fordi du ga meg livet tilbake? - Hva?
Det er ikke lykke, Jane. Ikke rettferdighet heller.
Jeg tok noens liv.
Så da skal du lide for det?
Ja! Et eller annet.
Den greia.
Telefonen du har i lommen.
Du vet hva den kan gjøre.
Forstår du hva slags kaos vi har i vente? Og hva med Edward Brooks?
- Det går bra. - Nei, det går ikke bra.
Han er på flukt.
Og det må han være resten av livet.
Det sørget du for, Taylah.
Nok et lik du har tråkket over.
Folk som deg og meg...
Vi er ikke fri til å gjøre som vi vil.
Og iblant må vi gjøre brutale ting.
Vi må bare be til Gud om at de vi er glad i, aldri får vite noe.
Jeg fikk vite det.
Jeg vet hva du har gjort, Jane.
Jeg er glad i deg. Jeg er det.
Og jeg tilgir deg.
Jeg vil ikke ha tilgivelse av deg.
Det trenger jeg ikke.
Hei.
- Unnskyld. - Ed.
- Jesus. - Jeg mente ikke å skremme deg.
Går det bra? Jeg har vært så bekymret.
Var dere i arkivet i Orléans?
Jeg fant den.
Tavlen som manglet. Jeg fant den.
Og?
Du fikk alt du ønsket deg.
I Bagdad...
...på hotellet sa du at du trengte svar på hvordan Robert døde.
Vil du fremdeles vite det?
Ja.
De heter Axiorn.
Et privat sikkerhetsselskap.
Leiesoldater betalt av flere ulike banker.
Det er matematikken.
Primtallfinneren, det er den de er redde for. At den skal åpne slusene.
Alt de vil holde skjult.
De har holdt på i årevis.
Flere tiår.
Undertrykkelse, drap.
De drepte Safiya. Og Robert.
- De drepte alle... - Greit.
Han døde fordi han ville beskytte meg.
Forholdet vårt var langt fra perfekt. Men jeg savner ham.
Å, det er...
- James. - Forstyrrer jeg?
Nei, alt i orden.
Det er bare... Jeg er bekymret for Edward Brooks.
Hvorfor det?
Politiet har vært her og spurt etter ham.
Det er visst veldig viktig.
Jeg vil gjerne hjelpe til, så hvis du vet hvor han kan være...
Vel, han er faktisk her sammen med meg.
Du kunne vel ikke sendt ham bort til meg?
- Jeg burde ikke være her. - Det går bra. James vet hva som er best.
Mr. Brooks.
Mannen alle spør etter.
Andrea, takk for at du bringer ham hit i god behold.
Skal jeg...
Kan du vente utenfor et øyeblikk?
Så kan vi ta en drink etterpå. OK?
- Ja. - Jeg vil snakke litt med ham.
Vær så god.
Det har visst vært en slitsom dag.
Og nå har vi politiet overalt her.
Jeg vet hva dette handler om.
Professor Osborne.
Ingenting av det som har skjedd, er din skyld.
Jo, det er det.
Hører du?
Det er svarttrosten.
Ja, det har alltid vært Cambridge for meg. Stanford er fremragende,
men det handler om historiens nærvær.
Den direkte linjen fra Newton til Alan Turing og Stephen Hawking.
Og nå, Edward...
...til deg.
Formodningen om primtallstvillinger.
Fascinerende felt.
Ryktet sprer seg.
Er du matematiker?
Jeg begynte med datavitenskap.
Jeg tok mastergraden min ved Stanford.
Jeg var en del av forskningsgruppen som oppfant offentlig nøkkelkryptering.
- Det visste jeg ikke. - Ingen grunn til at du skulle vite det.
En generell formel for primtall.
Snodig. Din største bragd kan komme til å ødelegge min.
Hvor langt har du kommet?
Jeg har løst det.
Løst det.
Å, Edward. Hvor gammel er du nå?
26.
Tjueseks. Herregud.
Omtrent så gammel som jeg var.
En beslektet sjel.
Kjenner du det?
Historiens hånd?
Den er merkelig, denne frykten. Hårene som reiser seg i nakken.
Ingen er forberedt på det.
Hva nå?
Kom.
Jeg kan hjelpe deg.
Hallo?
Ed?
Å, faen.
- Hallo? - Hei, det er Taylah.
Jeg finner ikke Ed. Er han sammen med deg?
Nei, jeg fulgte ham til rektor.
Han har det bra.
Jeg kan møte deg der og følge deg inn.
- Ja, fint. - OK. Da ses vi.
Føles dette som et sted du kan arbeide?
Dette var Roberts kontor.
Han var professor her.
Det ville du også blitt.
Jeg vet at du ikke bryr deg om sånt.
Men jeg tilbyr deg et trygt sted.
Beviset.
- I hvilken form har du det? - Jeg har det i notatboken min.
Kan jeg få se?
Jeg har brent den.
Du brant den?
Ja. Jeg vil ikke ha den.
Men du har det i hodet.
Har du ikke?
Du trenger beskyttelse.
Du trenger et hjem.
Her.
Sammen med Newton og Ramanujan.
Du sa at det var drømmen din, Edward.
Akram!
Andrea.
- Du husker datteren min Afina. - Hei.
Hei.
Hvorfor er du i Cambridge?
Jeg har fått studieplass.
Jeg begynner i september. Med fullt stipend.
Jaså? Hvilket college?
- Darnell. - Darnell. Det er colleget mitt.
Jeg trodde alle stipendene var delt ut.
- Du har innflytelsesrike venner. - Det var ikke helt sånn.
Det er bare én som kan gjøre det.
Andrea.
Andrea!
Det du må forstå,
er at koden jeg utviklet, var ment for å gi folk trygghet.
Gi dem privat sikkerhet.
Men så fikk mektige myndigheter fatt i den,
og den ble et verktøy for å skjule deres verste forbrytelser.
Det var aldri hensikten.
Og jeg må gjøre opp for min medvirkning.
Etter 11. september, vet du hvor mange som ble utsatt for tortur?
Mishandlet?
Og alt kunne skjules med koden min.
Det er mitt monster.
Skylden jeg må leve med.
Men arbeidet ditt, beviset ditt...
...kan gjenopprette balansen.
Bli med meg.
- Hei. - Hei.
Vi må finne Alderman, rektor på college.
- Hva? - Han er den manglende brikken.
Han er en farlig mann, Taylah. Og jeg fulgte Ed dit.
Han har passet på meg i alle år,
oppmuntret meg til å lete etter Bayt al-Hikma, som en nyttig idiot.
Alle våpenhandler, alle hemmeligheter.
All ondskap. Hva det måtte være.
Vi kan rive gardinet til side.
Få alt ut i lyset.
Gjøre slutt på tyranniet.
En ny begynnelse.
Tenk på alt det gode du kan utrette.
I de rette hender.
Du snakker om å gjenskape systemet. Knuse den digitale verden.
Første angrep.
Vi skal sende et budskap her fra Cambridge til våre venner på Wall Street.
Bruke teoremet ditt til å ta bankene.
- Låse opp de digitale hvelvene deres. - De blir ødelagt.
Og det er bare begynnelsen.
Hva med konsekvensene? Kostnaden for oss andre?
Revolusjon er ikke gratis.
Vi må bruke slegge mot dagens verden.
Og det må gå utover uskyldige.
Du mener Bagdad.
En eksplosjon midt i en travel gate.
Det var deg?
Disse menneskene døde i utviklingens navn.
OK.
Hvor mange flere liv skal dette kreve?
Å, Ed.
Både venner og kollegaer av deg er døde.
Fordi folk som deg vil bruke teoremet mitt.
Nei. Du må aldri skylde på vitenskapen.
Det samme tenkte jeg.
Jeg var som deg.
Nå når du har løst det, er det bare snakk om tid før det er ute.
Verden vil bli forandret, Edward.
Vi er forfatterne.
De som setter de første fotavtrykkene.
Hva med professor Osborne?
Han slipper å lide mer, stakkar.
Men han gjorde deg til noe stort.
Og nå når din tid har kommet...
...ville han frydet seg.
Han ville vært stolt.
De drepte vennen min rett for øynene på meg.
Teoremet mitt er en gift.
Det får folk til å ødelegge hverandre.
Det er arven min.
Det som vil bli stående ved navnet mitt.
- Nei. - Verdens ødelegger.
Jeg har ingenting annet. Ingenting.
Dette var... Dette er det eneste jeg etterlater meg.
Jeg sa til meg selv at det var rent.
Men...
Det er alltid en menneskelig pris.
Vitenskapen er aldri ond om ikke vi gjør den ond.
Det er der ute nå.
Jeg sa det.
Og hvis det ikke blir deg, finner jeg noen andre.
Et annet ungt geni.
Du kommer aldri til å gi deg.
Nei.
Ed!
Ed.
Ed, går det bra med deg?
Ed, går det bra?
Å, herregud.
Hei. Edward.
Taylah, få ham vekk herfra. Ta bilen min.
Free School Lane. Ta nøklene.
- Løp! - Fort. Kom igjen.
Ed, hva gjør du? Vi må dra. Kom!
Sett deg inn!
Jeg skulle ha...
Hva?
Jeg skulle ha...
Nei, slutt.
Jeg har beviset i hodet.
Jeg er våpenet.
OK.
Så bruk det til å gjøre godt.
OK. Du må vekk herfra.
- Hva? - Du er et mål.
Hvis de finner deg, kommer de til å skade deg.
De utnytter deg, Ed.
Du er ikke trygg lenger.
Iblant skjer ting, og vi må ofre noe.
Og noen er nødt til å ta ansvar.
Hva har du tenkt å si?
Et eller annet.
Noe som ikke trekker deg inn i dette.
Taylah...
Ed. En jeg elsket døde på grunn av meg. Og jeg sto aldri til ansvar for det.
Du skal aldri la noen bestemme over deg.
Som du gjorde.
Som jeg gjorde.
Men nå er det slutt.
Det er ikke viktig om de tar meg.
Du har primtallfinneren.
For meg er det viktig.
Du er viktig for meg.
Viktigere enn denne.
Hør på meg, du må løpe.
Løp.
God morgen. Etter den siste tids datalekkasjer
har sikkerhetsbyrået startet en etterforskning
av anklagene om korrupsjon.
Flere sentrale prosjekter er stoppet, og ledere er sagt opp.
Vi skal også samarbeide med Senatets komité for etterretning.
Sikkerhetsbyrået har gitt Andrew Carter
jobben som overvåkningsdirektør.
Han får ansvar for
operasjonell og strategisk styring av overvåkningsavdelingen.
Jeg skal nå gi ordet til direktør Carter
som vil svare på spørsmål etter en kort uttalelse.
Mr. Carter! Washington Post.
God morgen.
Tekst: Trine Haugen