Існують легенди про людей,
народжених із даром творити таку правдиву музику,
що вона здатна протяти запону між світом живих і померлих.
Викликати духів із минулого й майбуття.
У стародавній Ірландії вони звалися філідами.
Господь понад нами
Серед народу чокто вони звуться сторожею вогню.
А в Західній Африці
їх кличуть ґріотами.
Дар цей здатен зцілити їхні громади,
та він також надить зло.
ГРІШНИКИ
КЛАРКСДЕЙЛ, МІССІСІПІ 16 ЖОВТНЯ 1932 РОКУ
Цей маленький вогник мій
Я дозволю йому сяяти
Цей маленький вогник мій
Я дозволю йому сяяти
Цей маленький вогник мій
Я дозволю йому сяяти Нехай він сяє
- Семмі! - Руті.
Ні-ні.
Ходи, сину.
Усе гаразд.
- Семмі! - Мій син учув поклик гріха.
Та наш Господь закликає нас бути ловцями людей у гріху,
настановляючи їх на шлях праведний.
Я волію, аби ти поклявся мені
та перед цією паствою зректися тих путей гріховних.
Хочу, аби ти пообіцяв, прямо зараз.
Кинь гітару, Семюеле.
В ім'я Господа.
Пусти її, Семюеле.
Поклади її.
ЗА ДЕНЬ ДО ТОГО
Хай хтось
Обійме мене цієї ночі
Хай хтось обійме
Гратимеш на гітарі сьогодні?
Доброго ранку, пані Беатріс.
То повідаєш, що надумав,
чи ж мені випаде чутки наслухати?
Гарного дня, Беатріс.
Зобачимося завтра зранку на відправі.
Певно, таки наслухатиму чутки.
Доброго ранку, мамо.
Доброго, дитино.
- Та ж не на тіло, Семюеле. - Облиш, мамо. Мило є мило.
Шкіра сохнутиме.
Я надягну одежину, поки мокра.
Хлопче, розуму в тебе, як у кози хвоста.
Ну-бо. Іди вже.
Агов, мама мовила прокидатися.
Доброго ранку, Семмі.
Не хочу прокидатися.
Ти Гоґвуд?
Хлопці, ви близнюки?
Ні, брати в перших.
Що ж.
Ось вона є.
У кращі часи тут оброблялися цілі стоси деревини щомісяця.
Робітники мешкали нагорі.
Оце ви мені мовте, люди, що волієте робити з цим місцем?
Тут долівку помили?
Так.
Що на ній було?
А я гадав, у вас серйозні наміри щодо купівлі.
Що більше часу я з вами,
то менше впевнений, що ви, хлопці, серйозно налаштовані.
Немає тут хлопців.
Є дорослі чоловіки.
З дорослими грішми.
І з кулями дорослими.
Не волів тим образити.
Це в нас тут так балакають.
Купуємо.
Лісопильню з устаткуванням і землю, на якій вона стоїть.
Матінко моя.
Та затям ось що: більше ані центу від нас не дістанеш.
А якщо ти чи твої спільники з Клану
перетнете межі нашої власності, вб'ємо на місці.
Трясця.
Та ж Клану вже не існує.
Доброго ранку, батьку.
Вельми рано ти, сину.
Ти ж сам мовиш:
«Роби зранку, з одкладу не буде ладу».
- Достоту так. - Я свою денну норму виконав.
Так. Я приніс її сюди.
Хочу, аби ти поміг мені завтра виголосити проповідь.
Перше послання до Коринтян, 10:13.
Читай-но.
«Вас не спостигла
ще спокуса понад людську силу.
Бог вірний».
«Він не дасть спокушувати вас над вашу спроможність».
«Та разом зі спокусою
дасть вам і змогу її перенести».
А зараз, батьку, якщо твоя ласка, піду я, бо спізнюся.
Куди спізнишся, хлопче?
Де ж це тобі важливіше бути, аніж у церкві?
Я весь тиждень гарував, батьку.
А день волію бути вільним від усього цього.
Щоб музику грати?
Пиякам?
Розпусникам, котрі нехтують обов'язками перед родинами,
аби пітніти одне понад одним?
Я вчасно повернуся до вранішньої відправи.
Сину?
Гратимешся з дияволом –
і одного дня він потягнеться за тобою додому.
Гей, братику, виходь уже.
Тут двоє биків чекають на теля.
Семюеле!
Ой, та не тривожтеся, дядьку Джеде.
Повернемо його вам цілим.
Як ся маєш?
Татко не ображає?
Мов-но, не кривдить він тебе?
Ні, немає про що балакати.
А малечу зачіпає?
Мають на горіхи, лише як заслужать.
То вже мамця зазвичай прочухана дає.
Ну й добре. Дядько Джед хороша людина.
Так.
Повідайте мені про Чикаго.
Чув, там Закони Джима Кроу не діють.
І чорношкірий ходить, куди забагнеться.
Слухай, хлопче, не можна оце вірити всьому, що чуєш.
Місто навіє тобі повну макітру казочок,
та ми з братом у старших повімо як воно є.
Чикаго – те саме Міссісіпі з хмарочосами замість плантацій.
Тому ми й вернули додому.
Рішили, що ліпше битися з дияволом, якого знаєш.
Ані руш.
Давай ми самі розберемося з цією вантажівкою.
Трясця. Той білий спізнився, тож ми відстаємо від графіку.
Можна сьогодні все підготувати.
Відкриємося на наступних вихідних.
Ні, трясця його. Зробимо це сьогодні.
Велике відкриття, влаштуємо бучний зачин.
Або провалимося з тріском.
Зобач, яке небо.
У такий день незле стати вільними, еге?
Наш власний джук-джойнт.
Для наших, нами створений.
Те, чого ми завжди воліли.
Єдиний шанс – розділитися.
Хто нагляне за вантажівкою, поки я розмовлятиму з Чау?
Ніґере, най зобачать, що це ти.
Стеку, нас тут давно не було.
За якихось сім років не могли нас забути.
Ну гаразд.
Пильнуй цього дурня. Нехай не лізе чортові на роги.
То ти вже виріс, що й мене здужаєш, га?
Зроблю все, на що ладен.
Ні, зробиш усе, що тобі мовлять.
Назирай, чи не пне хто очі.
Бо цей ніґер не ладен себе пильнувати.
- Люблю тебе. - І я тебе.
- Будь обережним. - Буду.
Ти – зі мною.
Агов, дівча.
Ходи сюди.
Ти звідки?
Шелбі.
Чула про Близнюків?
Звичайно.
Добре. Я Смоук.
Ні-ні-ні, ну що ти. Тобі немає чого лякатися.
Хочу, аби ти трохи грошенят заробила.
Така справа: треба, щоб ти сіла в цю вантажівку.
А як хтось надійде й очі надміру п'ястиме,
тисни на цей клаксон, гаразд?
То зробиш це для мене?
Зчитувати час навчена?
Заплачу тобі десять центів за кожну хвилину чекання.
- Таке тебе влаштовує? - Так, пане.
Е, ні, панно.
Тут ідеться про цифри.
А цифри мають бути в діалозі одна з одною.
Тямиш?
Ти повинна торгуватися.
Десять центів тебе не влаштують.
Виголоси іншу суму.
П'ятдесят центів.
Двадцять центів. Більше не можу дати.
То ми домовилися?
Чудово. Застрибуй.
І не забудь про клаксон.
Ти часом не мала Ліза?
Вона сама.
- Вітаю, Саро. - Вітаю!
Твій тато тут?
Татку!
Що?
Бо Чау.
Гляньте, кого лиха година принесла.
Чим можу помогти?
Сьогодні влаштовуємо бучну подію.
- То що треба? - Сома на сотню люду.
У Чикаго діло вигоріло?
Чував я про тамтешні казино. Виграли багацько?
Виграли. Та не так, як тобі гадається.
А як тоді?
Трясця.
- Вони крадуть! - Угу.
Мої пальці, дурню.
Хочу переконатися, що вони не пильнують.
- Та вже бери собі своє. - Я ж тобі помагаю.
Обережніше.
Куди, в біса, зібрався, ніґере? Куля бо випередить.
Підстрелив мене. Бодай тебе...
Смоуку.
Террі? Хлопче, як життя-буття?
Було краще, поки ти не стрельнув мені в дупу.
А чого ти крадеш з моєї вантажівки?
То є твоя вантажівка?
Не знав я, що вона твоя.
- Клянуся, Смоуку. - Байки. Я ж мовила, що його.
Стривай, Смоуку. Я думав, вона бреше.
Ви ж ніби мали бути в Чикаго й працювати на Капоне.
Еге, та вже вернули.
Прокляття! Нащо ти це зробив?
А щоб не патякав, як ледь не пограбував Близнюків.
Ще й зостався неушкодженим.
- А мене хто залатає? - Трясця!
Грошей у мене катма.
А якщо в мене в дупі станеться зараження абощо?
Забирайтеся з вулиці. Затисни рану.
- Підводься, хлопе. - Ніґере, поможи!
Підводься, дурню. Забирайся з вулиці.
- Лікар Тедді ще мешкає тут? - Так.
Я щойно підстрелив двох ніґерів.
Без лікування вони не очуняють.
Так, ми подбаємо.
Щось іще?
Так, іще нам потрібна вивіска.
Гадаєш, Ґрейс зголоситься зробити її?
Коли має бути готова?
До вечора.
Лізо. Клич маму.
Ви матимете їжу, випивку, музику. Гратимуть усі?
Що схочете. Карти, кості, навіть рулетка.
Лише стріляють один в одного.
Бог свідок: не тримаю злоби проти люду з іншим кольором шкіри, але...
Мамо, татко тебе кличе.
- Дякую вам. - Дякую.
Раніше вони мешкали в одній частині міста, а ми в іншій.
Ноги вже не відчуваю, стрибатиму тепер містом!
О, так.
Мусимо спробувати привести його.
Онде двоє чоловіків.
Схоже, їх підстрелили.
Це моїх рук справа.
Я вже дав Бо гроші, аби їх злікували.
Нащо вернув сюди й чиниш халепу?
Та ж не лише халепу.
Господи.
Як то все сплатиш?
І ще він воліє, аби ти зробила вивіску.
Робота термінова. Недешева.
То кажи.
Двадцять. П'ятнадцять – за вивіску, і ще п'ять за меню.
Десять. Сім за вивіску, три за меню.
- Шістнадцять. - П'ятнадцять.
Згода.
До речі, маємо фарбу лиш одного кольору.
І що це за колір?
Червоний.
- Тринадцять. - 14,50.
Чотирнадцять. Додай ще ось цих квітів –
і ми домовилися.
Згода.
А Стек де?
Слухай сюди.
Кожна кунка має вишеньку – нагорі.
Волієш утримати жінку – знайди її...
І лижи.
Не дужо. Але й не слабо.
Купував собі кульку морозива в місті?
- Угу. - Ну десь так і прикладаєшся.
Бо ж воно смакує, але ти тягнеш задоволення, тямиш?
А оця штука швидка?
Страшно швидка.
А що? Кортить покерувати?
Знаєш-бо, що кортить.
- Потім. Як вертатимемо назад. - Та добре.
Ти мовив, що коли я виросту,
то оповіси, що стало з вашим батечком.
Гадаю, виріс я вже.
Чи справді ви його забили?
Ні, ми його не забили.
То Смоук сам зробив.
Батько вдарив мене, я й зомлів.
А поки опритомнів, Смоук його вже наполовину закопав.
То він вас бив?
Головно мене.
Та без злоби.
Я оце бачу, дбаєш ти про неї.
Не знаю, як вам за неї віддячити.
Грає як треба.
Звідки вона взагалі?
Ну, це, той, гітара Чарлі Паттона.
Ми з братом виграли її в нього в карти.
Зажди-но, Стеку.
Себто ти мовиш, що весь час я мав гітару Чарлі Паттона?
- Бог свідок, тримав у руках. - Ні.
Так. Гляньмо, чи годен ти грати, як він.
- Що, тут? - Еге, просто зараз.
Ну гаразд. Зараз буде. Дивись.
Мандрую світом І гадки не маю, куди я їду
Ху-ху, оце так!
Бо жінка, яку я кохаю Не відповідає взаємністю
Заробимо грошей. Грошенят заробимо.
КЛАРКСДЕЙЛ
КВИТКИ ТІЛЬКИ ДЛЯ БІЛИХ
Ходімо. Ну ж бо.
- Дякую, Близнюче. - Еге.
Це що, Дельта Слім?
Дельта Слім.
Вельми вдячний за вашу щедрість.
Я так міркую, ваші чорні дупи приніс сюди чиказький вітер?
А хлопак хто?
То мій братик у перших. Псаломщик Семмі.
Так сталося, що він найліпший виконавець блюзу в Дельті.
У мене шкарпетки старіші за цього хлопака.
Що він може відати про блюз?
Ліпше покажу, ніж оповім.
Не жени коней. Прибери бандуру...
Прибери її.
Цур.
З цієї ниви я врожай збираю.
Якби ти, цуценя, не було його братом у перших,
ото я б твою дупу покраяв.
Погрозиш йому ще раз,
пиворізе, і ти в мене ту гармоніку проковтнеш.
Ти й досі вправний піаніст?
Це вже кому як.
Заграєш сьогодні в нашому джук-джойнті – дам тобі $20.
Еге, якби ж то міг.
Сьогодні я гратиму в «Мессенджерс», і граю там щосуботи.
Скільки з них маєш?
Як для гангстера, щось ти сильно допитливий.
Та вони аж ніяк не платять тобі $20 за вечір.
Тож і ти не платиш $20 за вечір.
Може, й даси $20 – лиш раз, сьогодні.
Не чув я про твій джук.
Може, сьогодні він і буде відчинений, а завтра? А за тиждень? Е, ні.
А в «Мессенджерс» я граю щосуботи останні десять років.
І «Мессенджерс» буде тут ще принаймні десять років.
Дідько.
А це вже, певно, і я стільки ряст не топтатиму, Стеку.
Я граю і маю бурбону досхочу.
Такому грішникові, як я, кращого годі й жадати.
Знаєш що, Сліме? Вип'ю-но я за це.
Ох. Що там маєш, хлопче?
Ти про це? То є ірландське пиво.
Прямо з північного Чикаго.
Мовиш, то є пиво?
Вітер приніс нас сюди не з порожніми руками.
Дай-но мені.
Матінко рідна.
У мене є ще 500 таких пляшок.
Холодних, як лід.
Давай ми заплатимо тобі $40 за вечір.
І ще матимеш пива досхочу.
А далі – жодних зобов'язань.
Тож не зволікай, я навіть дозволю тобі допити це пиво.
Ха!
Ці двоє гратимуть у старій лісопильні.
Буде велике відкриття нашого джуку. Клуб «Джук».
Влаштуємо блюзові баталії.
Гулі-гулі, погуляємо нівроку. Лиш для нашого люду.
- Ви ладні наминати? - Так!
- А чи випивати ладні? - Так!
А ладні пітніти аж до смороду?
Так.
Ну гаразд.
Нас жде гулянка з ночі до світанку, люди.
Як прийдете – Близнюки пригощають випивкою.
- Я те вподобав. Де це почув? - Та отож кажу.
Робимо що маємо робити.
Достоту так.
Я тебе вже десь бачив.
Можливо.
Ти співаєш, еге ж?
- Вряди-годи. - Угу.
Я Псаломщик.
Перлін.
Перлін. Гм.
До речі, я одружена.
І щаслива?
Стережись, хлопче. Бо відкусиш і не зможеш проковтнути.
Може, побачу тебе сьогодні.
- Тож так і вчинимо. - Ловлю на слові.
- Цю ніч ти не забудеш. - Гей, пішов я по гроші.
Авжеж, іди по них.
Гей, агов.
На тебе витріщається біла жінка.
Дідько.
Е, ти певен, що вона біла?
Простує сюди.
Ось як зробимо...
Даруй, хлопче. Це тут Смоук?
Чи ж Стек?
Не дивися на неї. Іди он туди й грай собі далі.
Так, усе гаразд.
А я ж чекала на тебе.
Еге, не знаю, з якого дива ти б це робила.
Бо ти мовив, що кохаєш мене.
А ще я сказав відчепитися від мене,
та, певно, ти цього не розчула.
Я все почула.
Я тебе добре розчула,
але потім ти запхав язика в мою кунку й відшпилив так дужо,
що я гадала, ти передумав.
Тихіше балакай.
А я це по-іншому затямив.
О, по-іншому? А як заснув у мене на грудях, пригадуєш?
А як пішов серед ночі й аби ж бодай слово зронив?
Якого дідька ти сюди вернула, Мері?
Я поховала свою маму вчора, Стеку.
Вона дбала про вас зі Смоуком, ото я й вирішила навідатися.
Та, певно, любили ви її, лише допоки вам було з нею вигідно.
Твоя правда. Тому й потребували її.
Бо годувала й теплу постіль стелила.
Гори в пеклі, Стеку.
Трясця, горітиму.
І тобі, нікчемниці, місце пригрію.
Гей, Стеку.
Га?
Може, вона й не біла.
Хлопче, поквапмося.
Ходімо, Сліме.
Маємо ще в одне місце заїхати.
Ми піднімемо їх разом О, Боже мій
Зупинися.
Пригальмуй, Стеку. Ну ж бо.
Ніщо нас не стримає
Не хиліть голів, чуєте мене?
- Не хиліть голів! - О, мій Боже
Сліме!
Мов, ти знав когось із них?
Усіх знав.
І що стало?
Ми з приятелем Райсом
моталися туди-сюди по Дельті.
Нас заарештували за волоцюзтво.
Білі шерифи відвезли нас у буцегарню, а там ані душі.
Я вже був певен, що того вечора нас уб'ють.
А вони вернули нам інструменти й наказали грати.
Стеку, ох ми й заграли, Псаломщику, заграли ми, чуєте?
Музика лунала крізь вікна.
Люди на вулицях спинялися, аби зайти.
Другого дня одному з шерифів сяйнула думка:
вони рушать з нами в путь.
Тож нас сховали, кинули в тюремний фургон.
Привезли в якийсь великий дім.
А там хтозна-скільки білих.
Пустили капелюха по колу, а ми мусили грати.
Ті білі, задля котрих ми грали, мали купу грошви.
То ви заграли їм реґтайм?
Так і було.
Багацько й блюзових пісень виконали.
Така річ, що білі блюз люблять.
Лишень не тих, хто його грає.
Ті білі покидьки головами хитали, тупцяли.
Деякі з них сливе ритм вловили, Стеку.
А ми ото з Райсом змінювали його, плутали їх.
А з грішми що зробили?
Пропив я свої.
Райс мовив, що з тими грішми
подасться до Літтл-Рока, церкву відкриє.
Відкрив?
Клятий дурень.
Витяг стос грошей, аби купити квиток на потяг за два долари.
Кондуктор узрів його,
і його скрутив Клан.
Обшукали його кишені, знайшли всі ті гроші.
Наклеп звели на нього,
мовляв, убив білого заради грошей, зґвалтував його жінку.
Цей хлоп убивця.
І просто на залізничній станції його лінчували.
Ні!
Й усікли йому хазяйство.
Гітара ж під рукою, еге, хлопче?
Агей. Так, ну ж бо.
Гей!
Агов, Корнбреде!
Ух. Стеку? Овва, скільки літ.
Онде моя жінка, Теріз.
Радий знайомству, Теріз.
Навзаєм.
Дай нам хвильку. Чоловіки про діло погуторять.
Е, ні. Не маю часу на твої пройдисвітські балачки, Стеку.
Норму не встигаю виконати.
Хрін з твоєю нормою.
Онде жінка моя. Тож будь шанобливішим.
Еге, та й жінці твоїй хрін.
Що бовкнув?
Я про те, що вона тобі дасть,
як дізнає, який зарібок буде тобі з роботи, що я пропоную.
І не так дасть, як, певно, зазвичай – чемно й повільно.
Трясця, може, навіть згодиться взяти твого прутня до рота.
Хлопче, даремно ти вернув,
бо я оце виб'ю з тебе всю твою чорну породу.
- Облиш-бо! - Мені халепа не потрібна! Гей!
Ну то скільки ж ти йому заплатиш?
Оце добра жінка.
Рушаймо.
Ще зобачимося.
Це татко.
Так. Татко поряд.
Як ся маєш?
Лиха такого, аби пожалітися, не спізнала.
Ти один прийшов?
Так. Стек на іншому краю міста.
А чого ви вернули?
Ми купили стару лісопильню.
Так, доведемо її до ладу, зробимо з неї джук-джойнт.
Джук-джойнт.
Це Стек таке вигадав?
Так, вирішив влаштувати сьогодні бучне відкриття.
А я це думала, ви Дельту полишили.
Останнє, що чула, – ви на півночі замешкали.
Ні, з Чикаго ми покінчили.
Чи то Чикаго – з вами?
До чого ведеш?
Кого ви зі Стеком пограбували,
що дістали доста грошви, аби білі продали вам лісопильню?
Лишень це, пані Енні.
І дрібку коріння Джона Завойовника.
Гаразд.
Отож дорогою додому нікому це не продавайте.
Щоб потім ваша мама на мене не гнівалася.
Так, пані.
Дякую.
Не віриться, що ти приймаєш ці папірці-брехунці.
Смоуку, верни мої гроші, бо пошматую твою чорну дупу.
Прибери ножа, жінко.
- Я в тебе їх викуплю. - Не хочу твоїх грошей.
- Не будь дурепою. - Я не дурна.
Твої гроші криваві.
Всі гроші криваві, любко.
Не так, як твої.
Та їх ніде й не витратиш.
- Глянь. - А я нікуди не збираюся.
Не потребую твоїх проклятих грошей.
Жінко, перетнув я світ уздовж і впоперек.
В авто. На суднах. Потягах.
Бачив, як мруть люди, – так, що я й не міг би уявити.
Але не стикався ні з корінцями, ані з демонами
чи привидами або магією.
Лишень із владою.
І тільки за гроші вона здобувається.
Ох і дурень.
Навоювався. Чи якого дідька ти робив у тому Чикаго.
Та ж вернув сюди й стоїш переді мною.
При двох руках, ногах, очах і з мозком, що працює.
Ти певен, що я не молюся
й не користаю з кожного корінця, як учила моя бабуся,
аби тобі й твоєму навіженому братові нічого не сталося,
й не роблю це щодня, відколи ви пішли?
То чому ці корінці не помогли дитині нашій?
Не відаю того.
Але тобі помагають.
Мішечок із зіллям і досі при тобі.
Земля землі моєї,
кістка кістки моєї, кров крові моєї,
благословляю тебе.
Аше.
Нащо прийшов, Смоуку?
Чого тобі від мене треба?
Ми думали сьогодні в джук-джойнті подати їжу.
І щоб ти була за куховарку.
Елайджо.
Волієш почути це?
І досі болить, як вертаю сюди.
Та я кохаю тебе.
І сумую без тебе.
Твоє тіло не забуло мене.
БО ЧАУ Й КОМПАНІЯ БАКАЛІЙНЯ Й РИНОК У ДЕЛЬТІ
Рятуйте!
Назад.
Поможіть мені.
Я думав, що можу їм довіряти, та вони хотіли мене вбити.
- Повільніше. - Хто хоче тебе вбити?
Чокто.
А не ніґери зі світлою шкірою?
Тут індіанців і духу немає.
Боже мій.
Вони забрали мою жінку. Господи.
Боягуз я, еге ж?
Я маю золото.
Брудні індіанці хотіли мене пограбувати.
Та все не дістали. Беріть собі.
Лиш не дайте їм більше мене скривдити.
Добрий вечір, пані.
Ми переслідуємо дуже небезпечну людину.
Він міг потрапити до вашої господи.
Ви останнім часом нікого не бачили?
Ні.
Берте!
Він у вас, пані?
Він не той, ким здається.
Не дай Бог, якщо ви впустили його в дім.
А якщо так, то мусимо діяти негайно.
Їдьмо.
Поквапся.
Їдьмо додому, поки не пізно!
Нехай береже вас Господь.
Берте.
Індіанці були й пішли.
Берте?
О, та то він опочиває.
Йому вже краще.
Привіт, любко.
Не волай.
КЛУБ ДЖ
Не впади.
Праворуч.
Ще трохи.
Трясця.
Проходьте сюди. Пані.
Заходьте ж! Вітаємо в клубі «Джук».
Гульнемо так, що аж гай гудітиме, хлопче.
Маємо віскі, ірландське пиво, італійське вино.
Які ж ви вишукані ніґери, еге?
Аж занадто, як на мене.
Пані, не потребую льоду абощо. Мені лишень бурбона.
Тоді 50 центів.
Бодай його, маю 30.
Та оце приймають у крамниці Мейбелл.
ПЛАНТАЦІЯ МЕЙБЕЛЛА ЗАСНОВАНА У 1762
- Тобі охолодженого? - Ну звичайно.
Уже несу.
Красно дякую.
Є розмова, нумо швиденько.
- Добрий вечір. - Добрий.
Гарно виглядаєте.
Дякую.
Ти прийшла.
Це не домашня вечірка.
Та аж ніяк не благодійність.
Приймаємо готівку – долари, трясця їм.
Це тобі не Чикаго, Смоуку.
Що ти, в біса, мовиш?
Той ніґер гарував за свої дерев'яні дрібняки.
Ці ніґери весь день гнули спини в полі.
Тож як уже прийшли, дай їм повеселитися.
Не відчують, що їм тут раді, – нічого не вигорить.
Вони мають відчути, що це місце для них.
Вам сюди.
Даруйте, панно.
А ви місцем не помилилися?
Гарне питаннячко, Корнбреде.
Мала Мері?
Та вже й не мала, еге?
Мала Мері. Ох.
Коли тут встигли джук-джойнт відкрити?
Та оце нині. Власники – мої брати в перших.
Близнюки, маєш їх знати.
Звичайно, чувала про них.
Вони твої брати в перших?
Певно, ви лиш прикидаєтеся кузенами.
Їхній татко був старшим братом мого.
То ви кревні?
Але ж ти на позір чемний юнак.
Не завжди я чемний.
І вже сливе не юнак.
Шкода твою матір, співчуваю.
Ми б улаштували поминки,
та ми з Теріз мусили працювати.
Усе гаразд.
Дай увійти, випити кортить, бо ще сльозу пущу.
Проходь. Розважайся.
Приніс мої два долари?
Бувши сутенером у Літтл-Року,
ти приймав від фраєрів кляті боргові зобов'язання?
Дідько, ні.
Але, теє, сутенерив я ж не в Дельті.
Гратимеш?
А ти співатимеш?
Побачимо, як ночі заманеться.
Твій чоловік прийде?
Трясця.
Зажди.
Перепрошую, панно.
Гадаю, вам тут не місце. Бачите, я з Близнюками...
З Близнюками? Хлопе, як не згинеш з моїх очей...
Та з ними я, панно. Ми стрілися раніше на станції.
Я їхній братик у перших.
Братик?
Краще вам піти, поки вони не зобачили.
Стривай, чи ти не малюк Семмі?
Гітара.
Ти вже дорослий, пити можна?
Ходи, я тебе пригощу.
- Вітаю, Мері. - Ґрейс.
Рада тебе бачити.
- Два віскі, будь ласка. - Звичайно.
Лікувати вроки я не навчений, заговорювати зуби не ладен, а на бізнесі знаюся.
І це кепсько для бізнесу.
Сьогодні ж відкриття.
Та й таких буде не багацько.
Цигарки закортіло, трясця.
Уже даю.
Граєш на гітарі, котру вони лишили тобі?
- Так. - Добре.
А зарібок з того маєш?
Та ні. Принаймні наразі ні.
Я б мовила: головне – кохатися в тому.
Та то була б гівняна порада.
А ти що за одна?
Що я за одна?
Я людина.
Ох. Я не про це. Радше про...
Я знаю, про що ти.
Тато моєї мами був наполовину чорним.
Він виростив її, не даючи Клану вбити її.
А моя мама приймала пологи, коли народжувалися Близнюки.
Справді?
Вона врятувала Стека, коли той застряг у їхній мамі.
І після її смерті моя мама виняньчувала їх, як своїх.
Їм стало грошей, аби купити цілу лісопильню,
та вони навіть квітів не надіслали на її похорон.
Ми слали твоїй мамі квіти. Ба навіть багацько.
Поки вона тішилася їхнім запахом за життя.
- Смоуку. - Мері.
Сходи-но й глянь, як там Слім.
Чи помочі не потребує.
Дай їй раду, а ні – тоді я.
Ні-ні, я все владнаю.
- Ну то давай. - Іду.
Ну-бо, ходімо.
Я тут не заради тебе.
Нащо ж тоді прийшла?
Прийшла блюз послухати.
Е, ні, в Арканзасі блюз незгірший. Ану ходи.
- Корнбреде, знайдімо їй авто. - Руки прибери.
Що треба зробити?
Га? Скільки стане, аби ти вшилася?
Ти від мене не відкупишся.
Гаразд. Я заплачу якійсь батрачці,
аби виштовхала тебе звідси.
Чорт. Ти навчив мене битися.
Я ж відгамселю будь-яку бабу тут.
Я навчив тебе, коли треба йти, як зиск втрачається.
Знайшов багатого білого. Купив ферму. Іди додому до чоловіка.
Я цього всього не воліла.
Сам те все вигадав. Я білого чоловіка не прагла.
Я сама не хотіла бути білою. Воліла з тобою бути.
Хтось, кому не треба, зобачить тебе тут,
чутка дійде до білих, і вони ж тебе захочуть убити.
А тобі хіба не байдуже?
Бо як бодай хтось скривдить тебе,
якщо образять тебе,
ми з братом їх усіх повбиваємо.
Отож ти вб'єш заради мене.
Саме так.
Але правди однаково не кажеш.
Я була замолода й вірила, що ти вернешся.
Я ждала. Довго ждала.
Та я вже доросла, Стеку.
І знаю, що ти не збирався лишатися.
Чому не мовиш прямо?
Що мовити?
Що кохаю тебе?
Що ти щодня не йдеш мені з думки?
Я лиш волів, аби ти була в безпечному місці.
Але тут про безпеку не йшлося.
І поряд зі мною безпечно не було б.
Ніколи.
Гаразд.
Так.
Гей...
Я тут за день доволі наслухався про цікавого юнака.
Він буцімто нівроку грає блюз.
Псаломщику, де ти є?
Іди-но сюди, ну.
Це мій братик у перших, люди. Дивіться.
Стривай-но.
Повідай їм, хто ти, звідкіля будеш.
Я Семмі Мур.
- Гаразд. - Ну ж бо.
Я орендатор на плантації «Санфлауер».
Мене кличуть Псаломщиком, позаяк тато мій пастор.
- Ну гаразд. - Амінь.
Цю пісню я присвятив йому.
То є добре.
Є дещо, що я давно Хочу тобі сказати
Можливо, це тебе зачепить Та сподіваюся, ти не втратиш глузд
Що ж, я був ще хлопчиськом Десь років восьми
Хтось дав мені Біблію На тій дорозі в Міссісіпі
Знаєш, я люблю тебе, тату Ти зробив усе, що міг
Кажуть, що правда ранить Тому я тобі збрехав
Так, я збрехав тобі Я обожнюю блюз
Притупцьовуйте всі. Ну ж бо.
Так!
Хай хтось
Обійме мене цієї ночі
Ну що ж, гаразд
Я попросив, щоб хтось
Обійняв мене цієї ночі
Так, так
Хай хтось
Обійме мене цієї ночі
Нас не навертали до блюзу силоміць, як до тієї віри.
Ні, синку, ми принесли це в собі з нашої батьківщини.
Те, що ми оце робимо, – магія.
Сакральна річ,
значуща.
Існують легенди про людей,
народжених із даром творити таку правдиву музику,
що вона здатна протяти запону між світом живих і померлих.
Викликати духів із минулого...
Хай хтось
...і майбуття.
Обійме мене цієї ночі
Усе гаразд
Хай хтось
Обійме мене цієї ночі
Хай хтось
Обійме мене цієї ночі
То новий звук! Псаломщик!
Семмі Мур!
Сподіваюся, ти витримаєш
Витримаєш все
Те, що я тут роблю
Ти ніколи не читав моралі
Розумієш, я сповнений блюзом
І святою водою
Я знаю, що правда ранить
Тому я тобі збрехав
Тож, проповіднику
Промов свої слова
Я знаю, що правда ранить
Так, я тобі збрехав
Я обожнюю блюз
Так, так, так, так
Я знаю, що правда ранить
Збрехав тобі
Що ж, хай хтось
Обійме мене
Оцим ритуалом...
Ми зцілимо своїх...
і вільними будемо.
Ці двері замикаються?
Лише ключем.
Підіпри бодай ногою.
Стривай. Волію дещо спробувати.
Стій.
Псаломщику,
дай я спершу підмиюся, бо ж ішла сюди пішки.
Ти гарна.
Хочу спробувати тебе на смак.
Дідько.
Перепрошую. Як справи?
Добре? Ще собі напій взяли? Ну гаразд.
Дідько.
Гей.
Псаломщику.
А хлопак знайшов ту вишеньку.
Гей. Тебе Смоук кличе.
Приклади вухо, то мій братик.
І він ще буде розказувати мені про бавовну.
Я мовив: «Дідько, та він нічого не тямить...»
Іди по Близнюків. Ну-бо. Клич їх.
Я порахував касу.
І що? Скільки набігло?
Сума зверху – то місцеві п'ятаки.
А ота сума знизу – то справжні долари.
І який прогноз?
За два місяці нам забракне готівки.
- Вітання. - Добрий вечір.
Чим можу помогти?
Чували ми про вечірку.
Випивка, їжа, блюз і таке інше.
Невже?
А ми до випивки охочі. Самі ми музиканти й прийшли сюди пішки.
Тож голодні, як собаки.
Гав-гав.
Ти ж не проти, якщо ми зайдемо?
Здається мені, ви помилилися місцем.
Чому ти так мовиш?
А ви, чолов'яги, певно, власники цього закладу.
Саме так. А ви хто такі?
Я Реммік. А оце Джоан та Берт.
Гей, Стеку, все гаразд?
А ти...
певно, це твій голос звідсіля лунав.
Дивовижно було.
Ото чарівний голос.
Навіть крізь стіни.
Ви звідки самі?
Це тут, недалечко.
А де саме?
Північна Кароліна.
Ви з Клану?
Пане...
Ми за рівність.
І за музику. Ми лишень прийшли заграти.
Гроші витратити, повеселитися.
Ось, послухайте.
Я...
Обібрав бідолаху Робіна дочиста Обібрав бідолаху Робіна дочиста
Обібрав йому голову Обібрав йому ноги
♪ Я б і тіло обібрав Та воно було неїстівне ♪
Обібрав бідолаху Робіна дочиста
І мені вистачить Якщо матиму сімʼю
А ці білі нівроку.
Господи Як же сміялася та сойка
Коли я обібрав Робіна Дочиста
Бідний обібраний Робін
Я обібрав бідолаху Робіна Дочиста
Господи Як же сміялася та сойка
Гаразд, досить, стривайте, хвилинку.
Та ж найкраще попереду.
Ні, я вірю, але в нас тут джук-джойнт.
Блюз граємо.
Та ми маємо гроші й готові повитрачати їх у вас.
Кращого й не забажаєш, але ви мовите, що нам тут не раді?
Ні, я мовлю: он тією дорогою вертайте собі в місто.
Там доста наливайок для білих.
То це тому, що ми...
Ну гаразд.
А її як пустили?
- А це тебе не... - Вона тут, бо вона – сім'я.
Сім'я.
А чи не можемо ми бодай на один вечір
усі побути однією сім'єю?
А це зайве, пане.
Ми йдемо.
Але крокуватимемо поволі.
Бо раптом ви передумаєте.
Вам гарного вечора.
Мороз по шкірі від них.
Так буває, як стрінеш білих проти ночі.
Річ не лише в цьому.
Гадаєш, вони не самі прийшли?
Маю сумніви. А якщо так, то нам набоїв стане.
Дідько, про ящик забули.
Чого мені не нагадав?
Я тобі мовив нагадати мені, дурню.
Не потрібен вам той ящик. Їх же було лише троє.
Слухай-но, а що, як вони просто прийшли поспівати?
А як хтось розіллє щось на них?
Чи на ногу наступить?
Чи витріщатиметься на їхню жінку?
Тоді матимемо халепу більшу, ніж просто бійка.
Авжеж.
Не пускай їх.
Ти хотів поговорити.
Так. Бачив твій виступ.
Але ж гарно, дідько.
Не знаю, як вам за це віддячити.
То ж ви вклали мені в руки гітару. А тепер ось це.
Ти маєш талант. Це без сумніву.
Та життя такого нікому не потрібно.
Знаю я багатьох музикантів. Жодного щасливого поміж них.
Так, наразі це звеселяє.
Та потім зморюєшся. Від вештання світами.
Але ж бути тут з вами сьогодні...
Смоуку, я наче на крилах ширяю.
Сьогодні все вирішено.
Поїду я геть.
Куди зібрався?
Не знаю я.
Може, в Чикаго.
Що таке, Стеку?
Ми зазнаємо збитків.
Чого?
Робітники з плантацій розплачуються кредитами.
Ну а ті білі?
А що білі?
Можу промацати їх, поки ще недалеко зайшли.
Я б і сам їх промацав.
Мені вони повідають більше, ніж тобі.
Можу дізнати, що вони мають.
А якщо вони з Літтл-Рока?
Та ні.
Якось батечко кріпко потовк Стека.
Тож ми замірялися втекти.
Я ото думав податися на сусідню плантацію.
Але Стек рішив, що треба рушати в Маунд-Баю.
Це містечко. Тут, у Міссісіпі.
Засноване вільновідпущениками.
Там усім володіють чорношкірі.
Скидається на сон.
Я бачив те на власні очі.
То чому не лишилися там?
Мер міста знав, ким був наш батечко.
Знав, що він лиха людина.
І міркував так, що батькове зло не могло не передатися нам.
Давай я здобуду нам ці гроші.
Знаю, що ви їх потребуєте.
А це до чого сказано?
Ось твій тато священник.
І ти можеш стати на цю стежину.
Любиш музику творити? Най це буде церковна музика.
Хочеш поїхати –
рушай у Маунд-Баю. Житимеш з порядними чорношкірими.
А оцю всю негідь тут лиши нам.
Ірландське пиво? Італійське вино?
Ви грабуєте й тих, і інших.
Вони винять одне одного, а ви зі Смоуком вертаєте сюди
й відкриваєте бізнес.
Вам знадобиться кожен цент, коли вони зметикують, що й до чого.
Не зметикують.
Та можуть.
Не подамся я в Маунд-Баю.
Нехай мій тато й священник, але я й ваш брат у перших.
І значно більше люду чуло про Близнюків, ніж про мого батечка.
Невже?
То насолоджуйся ніччю,
бо це твій останній джук.
Ти не маєш права казати мені, як жити.
Давай я поговорю з ними
і подбаю про те, аби покласти до каси щось суттєве.
Ну ж бо.
Прийдеш завтра чи я дізнаю, що ти ще десь отак грав,
хлопче, я тебе сам уб'ю.
Слухай, я полишаю плантацію, як полишили й ви.
А якщо це тебе хвилює,
убий мене зараз.
Що таке?
Я солдат, хлопче.
І ти щойно віддав мені наказ.
Чи ти підеш, дівчинко
Чи підеш?
Ми підемо всі разом
Збирати дикий Гірський чебрець
Навколо квітучого вересу
Ти підеш, дівчинко? Підеш з нами?
Настало літо
І дерева Так солодко квітнуть
Дикий гірський чебрець
Росте навколо Квітучого вересу
Ти підеш, дівчинко? Підеш з нами?
І ми всі підемо разом
Збирати дикий Гірський чебрець
Навколо квітучого вересу
Ти підеш, дівчинко? Підеш з нами?
Збудую коханій альтанку
Біля фонтана З кришталевою водою
Навколо неї я посаджу
Усі гірські квіти
Ти підеш, дівчинко? Підеш з нами?
Свіжого повітрячка закортіло дихнути? Чи...
Та оце прийшла дізнати, чи хороші ви люди.
Дорогенька, це так мило.
- Вельми мило. - А ми достоту хороші.
І гроші маєте, аби їх повитрачати?
О, так. Багацько грошей. Бажаєш глянути?
Так, бажаю.
Що ж це за гроші такі?
То є чисте золото, дорогенька.
Так.
Звідки воно?
З іншого місця і з часів інших.
Але коштує так само й нині.
Бери собі.
Та не поможе воно тобі.
Не поможе їй.
А чому ви так мовите?
Бо тобі глибоко болить, і біль цей гроші не вгамують.
Я маю рацію?
Прийшла ти сюди по товариство й любов.
Товариство й любов.
Моя мати...
щойно відійшла в засвіти.
Це жахливо.
Який жах.
Болісно матір втрачати.
У глибині душі я б волів, щоб ми стрілися раніше.
Волів би вберегти твою матір від її долі.
Та я ще можу спасти тебе від твоєї долі.
Ні, певно, ти щось наплутав.
Мені сумно та й по всьому, але спасіння не потребую.
Ні. Ні, потребуєш.
Вам усім це потрібно.
Я вертаю назад.
І ви теж вертайте.
Туди, звідкіля прийшли.
Блідий місяць сходить Зʼявляється над соснами
Господи, я дочекаюся Сходу сонця
Залиш день за порогом
Мені байдуже, що сонце більше не засяє Ось що я скажу
Корнбреде.
Мері, ти що тут робиш?
Впустиш мене?
Чи так і сидітимеш і двері затулятимеш?
Ні. Звісно. Проходь.
Я витрачу свої гроші На щось солодке і міцне
І буду танцювати Всю ніч без упину
Я збираюся...
Оце там задуха.
Пильнуй-но вхід. Мені треба подзюрити.
Стривай-стривай. Тут не можеш подзюрити?
Хай тобі грець.
Старий телепень. Вхід пильнуй.
Дідько.
Елайасе.
Даруйте.
Агов. То що там було?
Бодай я скис.
Хочуть купити на це випивки чи що?
Упевнена?
Тоді гаразд. Теє, трясця.
Підеш до них і мовиш, аби заспівали?
Злякався?
Та злякався.
Ні. Але ж ти іншому належиш.
Ти грабуєш потяги й банки,
а поцьку цю на ніч не вкрадеш?
Гей-гей-гей. Це Корнбред?
Гей.
Товариство й любов. Товариство й любов.
Агов, Корнбреде.
Куку.
Що, в біса, коїться?
У цього гада кубики з вагою! Гроші в нас цупить!
Ти вже опусти свою бритву.
Не можу, Близнюче. Я йому мовив не чіпати мене.
То й мене покраєш?
Як доведеться. Дайте мені піти.
Блідий, блідий місяць
Блідий, блідий місяць сходить
Перевір його кишені.
Господи Я дочекаюся сходу сонця
Залиш день за порогом
- Руки геть з моєї кишені! - Гей! Спокійно.
Мені байдуже Що сонце більше не засяє
Я так і сказала
Не давай сяяти Не давай сяяти
Не давай йому більше сяяти
Подбайте про цього телепня.
Блідий, блідий місяць
Я хочу...
Блідий, блідий місяць
Я хочу вити
Мила...
У тебе слина тече.
Хочеш її трохи?
Блідий, блідий місяць
Немає любові під палючим сонцем Працюй доки не здобудеш долар
Так, тебе доведеться зашивати.
Поклич мого брата.
Блідий, блідий місяць
Немає любові під палючим сонцем Пісню пій мою – день убуде
Агов, Сліме. Стека не бачив?
А, так, він там, позаду. Онде позаду.
Іди туди. Та йди ж.
Чорт.
О, то він зайнятий, га?
Блідий, блідий місяць Блідий, блідий місяць
Покликав його?
Ні.
А чому, в біса, ні?
Він там злягався.
Мені начхати. Я ж мовив тобі покликати його.
Сам я цього не робитиму.
Трясця.
Блідий місяць, блідий Блідий місяць, блідий
Гей, а де це Корнбред?
Певно, зводить вам новий нужник.
Ніґер пішов подзюрити два дні тому, трясця.
А тебе посадив пильнувати вхід?
Гадаєш, не впораюся?
Трясця. Попереджаю, я заходжу.
Ви тут розважаєтеся, то...
Якого біса?
Смоуку.
Це не те, що ти подумав.
Смоуку!
Ми вас усіх повбиваємо.
О Боже!
Я скоро верну, Сліме!
Нівроку повеселимося сьогодні!
Тримайся, Стеку.
Ні-ні-ні. Тримайся, Стеку.
Що сталося?
Ні, не заплющуй очі.
Вона... Вона вкусила мене.
Лячно мені. Смоуку...
Відпусти. Все гаразд.
Я з тобою.
Люблю тебе.
Мені прикро.
Мені так шкода.
Сліме, нехай усі підуть.
Гей, Сліме, хто, в біса, стріляв?
Музика буде знову?
До біса музику. Сліме, чи там Семмі?
Так-так, Сем зараз вийде.
Вечірка скінчилася.
Ні.
- Так, ви мусите йти. - До біса.
Ну гаразд, ви його чули.
- Ви мусите йти. - Розходьтеся.
Дякую, що прийшли. Спасибі вам усім.
Ідіть. О, те що треба.
- Чорт! Нівроку було. - Гаразд. Дякую.
Скоро зобачимося.
Ми в халепі, люди.
Я міг це спинити.
Не кажи так.
Гадав, вони кохаються.
- Думав собі... - Семмі, не винен ти в цьому.
Стек справді мертвий?
Вона щось мовила?
Мовила: «Ми вас усіх повбиваємо».
«Ми»?
Вона мовила «ми»?
Смоуку...
Треба перенести його тіло.
Надвір. Лише поки що...
Не... торкайся його.
Його ніхто не рушить.
Ти ж її застрелив.
А вона побігла, наче нічого й не стало.
Тут маємо справу з нечистю, Смоуку. Ба навіть гірше.
Усі мають лишатися всередині, а мертве тіло – надворі.
Ніяке це не мертве тіло.
Це Стек.
Він лишиться тут зі мною.
Маєш якісь чари, аби повернути мого брата?
Мішечок із зіллям для нього?
- Не можу. - Благаю.
Не можу. Вибач.
Чорт.
Відійшов він.
Відійшов.
Він був усім найкращим, що було в мені.
- Мусимо йти. - Що?
Забираймося звідсіля.
Та ж він щойно брата втратив.
Ми прийшли сюди помогти їм з вечіркою, але не з цим усім.
Мусимо додому вертати, гаразд?
- Добре. - Ліза жде нас.
Так.
- Добре? То мерщій додому. - Так. Авжеж.
- Піджени авто. - Гаразд, я піджену авто.
- Ну й добре. - Піджену авто. Так.
Пильнуй його.
Що сталося?
Я з тобою.
Сліме! Смоуку!
Де тебе чорти носили?
Га?
Ходив у справах насущних – мовив же тобі, старий пияче.
А виявилося, що й посрати не завадить.
Йосип босий! Що це з тобою, Смоуку?
Стек мертвий.
Ніґере, а з тобою що, в біса, сталося?
Мені шкода.
Ну то пусти вже мене, щоб я вам поміг.
Стривай.
Та що ж це ви?
Відступи й пропусти мене вже.
А чого ти його так прохаєш?
Ти ж бо дужий велетень і нас розштовхати ладен.
Це було б вельми нечемно, еге ж, пані Енні?
Узагалі не знаю, чому я тобі відповідаю.
Бо ж, певно, це твій рибний сандвіч бурю збурив у мене в кишках.
На прогірклому жирі смажила.
Ніколи не використовую прогірклий жир, сам знаєш.
- Стули пельку, Енні. Смоуку... - Не говори з ним.
Ти зараз зі мною говориш.
Чого просто не завалишся сюди
без усякого запрошення, га?
Ну ж бо. Зізнайся вже.
У чому зізнатися?
Що ти мертвий.
Що хтось із тих білих убив тебе, і зараз ти нечисть.
Смоуку, і ти до цього дослухаєшся?
Жінко, цей чоловік був до мене добрим.
Дав мені роботу. Витяг мене з поля. І ось він мовить, що брата його вбито.
Та ж його втішати треба,
а не забивати йому голову
тими старими луїзіанськими бриднями, якими ти одержима.
Тож оце ми тут забавки вигадуємо,
розводимося про мару всяку замість того, аби робити своє.
І що саме ми маємо робити?
Бути доброзичливими одне до одного!
І чемними. Бо ми ж один нарід.
І ми не повинні без запрошення вломлюватися до інших.
Тож...
Ти весь день туди-сюди снував.
І запрошення не потребував.
Так, щось тут не в'яжеться.
Трясця, мене сюди Стек привіз.
Мені вертати пішки?
Це мене не обходить.
Ну ось тобі й свій нарід.
Я гадав, ти не такий, але ти не кращий за білого.
Хоча б свій зарібок я отримаю?
Ти ж так до роботи доклався,
що волієш отримати гроші за те, чого не робив?
Я не з тобою говорю, старий пиворізе.
- Пельку стули. - Сам закрий свою пащеку.
Дулю йому, Смоуку. Не давай йому нічого.
Обережніше.
Смоуку!
- О ні! - Смоуку!
Зачиняй! Двері зачиняй! Двері! Якого біса? Та якого дідька?
Укусив тебе? Втрапив укусити?
Зі мною все гаразд, усе гаразд.
- Що то, в біса, було? - Не знаю.
Гей. Агов.
Запах відчуваєте?
Ні.
Схоже, я обісрався.
Якого біса він підвівся?
Не знаю я. Не знаю.
Я ніґерові в голову пальнув.
Корнбред витяг мене крізь двері.
Там хтось є?
Смоуку.
Смоуку!
Смоуку?
Ну ж бо. Відчини двері й випусти мене.
Стеку...
Брате, це ти?
Ні, дурню, це Джим Кроу.
Ніґере, та ж звісно, що я. Відчиняй.
Стеку...
Як ти почуваєшся?
Ти ж так кров'ю стік.
А, так. Так.
Лячно було, та мені значно краще.
Клянуся. Маминою могилою.
Ти ж мовила, що він мертвий.
Та й був мертвий. Я пульс перевірила.
Тоді якого біса він балакає з нами?
Але ж це й добре, так? Себто з ним усе гаразд.
Смоуку,
це не твій брат.
Смоуку, що це таке та сучка мовить?
Дозволиш їй знову стати між нами?
Крізь що ми пройшли...
Шанці в Німеччині.
Чиказькі нетрі.
Ну ж бо, брате.
Ви всі дістанете за це на горіхи.
Зачинили цього звідника в комірці, га?
Га? Відчиняй-но, Смоуку!
Випустіть мене, а то, Богом клянуся, покладу вас усіх, сучі діти.
По одному!
Смоуку. Ну ж бо. Та відчини ж ти, це я.
Не до вподоби мені це.
Будь ласка, Смоуку, випусти мене звідси.
Смоуку, будь ласка.
Енні, ключ дай.
Стеку?
Стій!
Гей!
Семмі!
Ну ж бо, підводься.
Що було в банці?
Маринований часник.
Це не просто нечисть.
Вони вампіри.
Бо надворі. Мусимо його знайти.
Це я його туди послала.
- Не пущу тебе. - Він потребує моєї помочі.
Бо собі раду дасть.
Либонь, сів у авто і вже в безпечному місці.
Я по свого чоловіка однаково піду.
Ґрейс, ми хочемо, аби ти живою лишилася.
Відсидимося тут до сходу сонця.
Добре?
Нам потрібно таке:
часник...
деревина...
...срібло й свята вода.
Нехай їх із цього і не вб'єш, проте вповільниш.
Як воно могло рухатися й балакати, як Стек,
якщо то не Стек?
Я лише оповідки чувала.
Та сама з ними не стикалася.
І що то за оповідки?
Як та нечисть чинить. Вони заміщають душу людини.
Та вампіри не такі.
Либонь, вони найгірші.
Тоді душа застрягає в тілі. Не годна з'єднатися з пращурами.
Приречена існувати тут, обтяжена ненавистю.
І не відчути їй навіть літепла сходу сонця.
Ну гаразд. Повернути його можемо?
Якщо я вб'ю тих, котрі його таким зробили...
Смоуку...
Між ними є зв'язок, та вони тривають
навіть тоді, коли вбивають того, хто їх створив.
Найліпшою поміччю йому буде звільнення його духу від прокляття.
Їх треба перебити, одного за одним.
І яким, у біса, робом?
Сонячне світло.
Дерев'яний кілок у серце.
Якого біса, Енні?
Я його боронив усі ці роки.
По всьому світові.
Чому саме сьогодні?
Це через мене.
Так мені батечко мовив.
Мовляв, моя музика принадить диявола.
Була в мене якось дівчина, вампірка.
Ще й світлої шкіри.
То вона кусала мене повсюдно, крім шиї.
Семмі,
анітрохи не переймайся, чуєш?
Диявол приходив по мене не раз.
Та якщо постукається сьогодні,
муситиме пройти крізь старого Дельту Сліма, перш ніж засягти тебе.
Оце стосується і всіх інших, хто тут є.
Якщо вони мене вкусять,
пообіцяй просто зараз,
що звільниш мене, поки не обернулася.
Звільнити тебе як?
У засвітах є дехто, хто мене жде.
І тебе теж.
Чи ти розумієш?
Гей, глянь-но на мене.
Байдуже, що воно там тобі навіщувало.
Але ти в мене повернешся додому цілою.
Семмі! Смоуку!
Хто це зробив? Стек чи ж Мері?
Та ні. Вони ж упрост надвір вибігли. Ви бачили.
Тоді хто його вкусив?
Треба винести його, поки не отямився.
Ну-бо.
Ти це чуєш?
Покинув місце Де я народився
Вони музику грають.
Я зрізав Міцний чорний терен
Щоб відганяти Привидів і гоблінів
Взув новісінькі черевики
Щоб тупотіти над болотами
- І лякати всіх собак - Гей.
Ходімо всередину.
- На кам'янистій дорозі до Дубліна... - Ходімо.
Один, два, три Чотири, п'ять
У веселому місяці травні Почався мій шлях із дому
Я залишив Туамських дівчат Із розбитим серце
Я попрощався з батьком Поцілував любу матір
Випив пінту пива Засумував і ледь не заплакав
А потім пішов збирати кукурудзу І покинув місце де я народився
Зрізав міцний чорний терен Щоб відганяти привидів і гоблінів
Взув новісінькі черевики Щоб тупотіти над болотами
І лякати всіх собак На кам'янистій дорозі до Дубліна
Один, два, три Чотири, п'ять
Я вполював зайця І волочив його кам'янистою стежкою
Усю дорогу до Дубліна Бив його об землю
Ліверпульські хлопці Коли ми прибули на місце
Обізвали мене дурнем Я не міг цього стерпіти
Кров закипіла в жилах Мені урвався терпець
Бідолашний старий Острів Ерін Вони почали знущатися
«Ура! Нарешті!», - мовив я І замахнувся на них палицею з терну
Повз проходили хлопці з Ґолвея І бачать – я б'ю кривдників
З гучним «Ура!» вони приєдналися до бійки І разом ми швидко навели лад
На кам'янистій дорозі до Дубліна Один, два, три чотири, п'ять
Я вполював зайця і волочив його Кам'янистою стежкою
Усю дорогу до Дубліна Бив його об землю
Я вполював зайця І волочив його кам'янистою стежкою
Усю дорогу до Дубліна Бив його об землю
Я вполював зайця І волочив його кам'янистою стежкою
Усю дорогу до Дубліна Бив його об землю
Ми всі з'їмо по зубку часнику.
Мені він не смакує.
Він тобі й не має смакувати.
Ми лиш мусимо з'ясувати, чи є серед нас вампір.
А маринованого немає?
Це смішно.
- Смоуку, опусти пістолет. - Замовкни.
Їж – або я стріляю.
Опусти пістолет, Смоуку. Та не вампірка вона.
А ти звідки знаєш?
Дівчино, з'їж клятий часник.
Смоуку!
Я тобі життя бережу. Не смій мені суперечити.
Лихий ти чоловік.
Недивно, що диявол прийшов по нас.
Гей, Сліме.
Що це з тобою?
Сліме?
Що коїться, Сліме?
Я забагато випив.
Це кляте пиво з Чикаго.
Мої нерви висотані, трясця, Смоуку.
Усе гаразд.
Бачите?
Певен, що то була кров?
Гей. Агов, Смоуку, пусти мене.
Ха. Зобачте-но.
Смоуку, пусти ж бо!
Смоуку, клянуся, я рахунок сплатив. Що, річ у цьому?
Смоуку! Гей, Смоуку!
Зроблю що завгодно!
Смоуку! Тут якась чортівня коїться, Смоуку!
Знаю, ти мене чуєш, Смоуку!
Смоуку, пусти ж бо! Смоуку, пусти мене!
Овва, якого... Трясця.
Відчепись!
- Зачиняй двері! Ну-бо. - Стійте!
- Геть від мене! - Бо.
- Злізь із мене, вайло! - Привіт, любко.
Виходь, я вже авто завів. Ходімо.
Що таке, Ґрейс?
Він же його вбиває.
А, ти про це?
О, за Корнбреда не хвилюйся.
Він лишень трохи зголоднів. Ходімо.
Ну ж бо.
Та ходімо вже. Авто заведене.
Або...
Пусти мене всередину.
Я зайду, зберемо наші речі й...
нумо додому.
Не слухай його.
Ґрейс, обіцяю, ми знайдемо вихід з цього.
Твій вихід – я.
Цей світ залишив вас помирати.
Вам не можна будуватися. Створювати спільноту.
Але ми зробимо це. Разом.
Назавжди.
Так буде ліпше, мила.
Тож давай, запроси нас увійти.
Дослухайся до нього, Ґрейс.
Або послухай мене.
Бо мені тепер відомо все, що знає він.
І я волію, аби ти нас впустила туди.
А інакше ми подамося до крамниці. Навідаємося до Лізи.
Ні-ні,
- не смійте, най вам трясця! - Ні-ні-ні.
- Ні! - О так, Ґрейс.
Тепер мені все відомо.
Навіть те, як тобі краще відлизувати.
Обіцяю, що сильно не кусатиму.
Цього не може бути.
Ти сам диявол. Чи не так?
Семмі!
Я прийшов саме по тебе.
Я вчув тебе.
Волію знову побачити своїх людей. Та я тут у пастці.
Проте твій дар здатен вернути їх мені.
Віддайте-но мені його. Дайте мені малого Семмі –
і ви всі житимете.
Агов, стій. Гей-гей-гей, спокійно.
Ось що я тобі мовлю, клятий білий покидьку.
Не дістанеш ти його.
Він наш. Його місце – поміж нас.
Не бувати цьому, я не дозволю.
Не спасеш ти його, Смоуку,
так само, як і брата свого не спас.
Ви тут під загрозою.
Хай скільки б зброї чи грошей ви не мали...
Вони заберуть у вас усе, коли їм заманеться.
Оте, що ви звели тут сьогодні, –
воно було дивовижним.
Та ж зведене воно було на брехні.
От Гоґвуд – це Великий Дракон Ку-клукс-клану.
А це його клятий небіж.
Вони від початку замірялися вбити вас.
А я лиш явився вчасно в потрібному місці.
Правду він мовить, Смоуку.
Я бачу його спогади.
Смоуку, то не твій брат.
Ніякий це не джук-джойнт. І не клуб.
Скотобійня це.
Клятий забійний цех.
Та не відав дядько Гоґвуд,
що ми зачнемо новий клан на засадах любові.
Тепер, коли нас багацько, либонь, навідаємося ми до того бузувіра
і його теж перелицюємо.
Чому ви не можете просто піти?
Без вас ми нікуди не підемо.
Ми ж одна сім'я. Хіба не так?
Знаю, це схоже на божевілля, та після того, як уб'ємо вас,
тутечки, на Землі, запанує рай.
Ну, привіт.
- Ну-бо. - Вітаємо.
Гей-гей-гей. Глянь-но на мене.
Я тобі оце дещо мовлю.
Трясця, я тобі дещо мовлю, ніґере.
Стек, котрого я знаю,
із клятим дияволом не товаришить.
Іди в сраку. Це я.
Елайас Мур.
І я звертаюся до свого старшого брата, Сліма,
тож шанобливо прохаю тебе стулити писок.
Не судилося нам бути свобідними.
Металися ми по всіх усюдах
у пошуках свободи.
Та добре ти й сам знаєш: не знайшов би ти її ніколи.
Якби не це.
Це єдиний шлях.
Разом.
Назавжди.
І без тебе мені це не потрібно.
Без тебе й мене немає.
То що рішиш?
- Ні-ні-ні. - Гей.
Ми зачиняємо двері.
- Ні-ні. - Ні, чоловіче.
Не має тями.
Він мовив, що піде по нашу доньку.
Та не вір йому.
Він лиш хотів, аби ти його пустила.
Він не твоїм дітям погрожував!
Мусимо лиш ніч протриматися.
І що? Дозволити йому вбити мою сім'ю?
Усе місто перебити?
Обернути всіх у чудовиськ?
Той білий диявол говорив китайською.
Він заліз у голову Бо.
Мусимо спинити їх, Смоуку.
Притиснути їх, поки не втекли.
Ґрейс, зачекай. Дай хвилинку обміркувати це.
Що? А ти хіба не солдат?
Хіба ти не підстрелив двох, щоб не чіпали твою вантажівку?
А оці вбили твого брата.
Обернули Стека в такого, як самі.
І мого Бо теж.
Мовили, що Лізу вб'ють.
Якщо зараз не час діяти, то я вже й не знаю, коли.
Мусимо перечікувати ніч,
а вони тим часом наших близьких забиратимуть?
Обертатимуть у демонів?
Несхоже, що вони кудись ідуть, Ґрейс.
Ой, закрий свою п'яну ляду, Сліме!
Не п'яний я зараз.
А ти думай, що ляпаєш, жінко.
Що ти робиш?
- Припини. Ну ж бо. - Ні!
Ви це чули?
Обібрав йому Голову і ноги
Я б і тіло обібрав
Пісня, яку вони співали.
Та воно було неїстівне
О, я обібрав бідолаху Робіна Дочиста
Я обібрав бідолаху Робіна Дочиста
І мені вистачить Якщо матиму сімʼю
Ох і сміялася та сойка
Коли я Обібрав Робіна дочиста
Бідний обібраний Робін
Я обібрав бідолаху Робіна Дочиста
Ох і сміялася та сойка
Коли я обібрав Робіна Дочиста
Гей. Ні, не треба, ні...
- Ґрейс, ні... - Віддай це.
- Ґрейс... Спокійно! - Пустіть мене!
- Зважмо все. Заспокойся! - Прокляття!
- Відпусти! - Уб'ємо їх усіх!
Пусти це, ну ж бо. І заспокойся.
Думати треба, Ґрейс, усе розважити.
Думаймо, лишаймося тут.
- Ґрейс, угамуйся. - Мусимо подумати.
Добре?
- Мусимо... Усе добре. - Ну ж бо...
Ну-бо, заходьте,
- покидьки! - Ні!
Якого біса ти робиш?
Ні! Бодай тобі трясця, Ґрейс!
Ґрейс, нащо ти це робиш?
Ти знущаєшся, трясця?
Я ж мовив тобі стулити пельку!
Обібрав бідолаху Робіна...
Вони йдуть, тож приготуймося.
Ну ж бо. Ну-бо.
Обібрав Бідолаху Робіна дочиста
Без паніки. Зосередьмося.
Обібрав йому голову і ноги
Я б і тіло обібрав Та воно було неїстівне
О, я обібрав бідолаху Робіна Дочиста
Бодай тебе...
Смоуку!
Вони відчувають біль.
Енні!
Ні!
Стеку, ні! Ні!
Благаю. Тільки не ти.
Ні, ох, ні!
- Лишень не ти! Не ти. - Елайасе, та не Енні ж!
Ні-ні!
Тепер усе буде добре.
Ні! Енні.
Ні-ні-ні.
Ні-ні-ні! О ні.
Елайджо.
Ти обіцяв мені.
Скоро стрінемося.
Кохаю тебе.
- Енні! - Ні!
- Ні-ні! - Ні, ходімо!
Ходімо, хутко.
Смоуку, мусимо вивести хлопця.
Вона вже не з нами. Ходи.
Смоуку, ну-бо, мерщій.
- Чорт. Я виходжу. Все! - Угору східцями. Туди.
- Я теж іду! - Семмі!
- Хутко, ну-бо. - Семмі! Ходи!
- Що я тобі мовив? Іди. - Ні, Сліме!
- Біжи! - Та ходімо!
Сліме!
О так.
Однаково бридке.
Агов, кортить вам цього?
Останнє замовлення, Дельто Сліме.
Сліме!
Так, мерщій.
Виходьте звідси. Ну ж бо!
Семмі!
Ні!
- Іди! - Перлін...
- Іди! - Перлін!
Тікай! Ну!
Біжи. Поки не зійде сонце.
Я ж усе обміркував. Але ти взяв і вбив Енні.
Що з тобою таке, трясця?
Волію твоїх історій.
І пісень твоїх.
А ти бери мої.
Отче наш,
що єси на небесах.
Нехай святиться Ім'я Твоє...
Нехай прийде Царство Твоє,
нехай буде воля Твоя...
як на небі, так і на землі.
Хліба нашого насущного дай нам сьогодні.
...дай нам сьогодні.
І прости нам борги наші,
як і ми прощаємо винуватцям нашим.
І не введи нас у випробовування,
але визволи нас від лукавого.
Амінь.
Колись давно
люди, котрі вкрали землю в мого батька,
силували нас прийняти ці слова.
Тих людей я ненавидів,
та молитви й досі дають мені втіху.
Гей! Агов. Ану не підводься.
Ох і набрид ти мені.
Клятий...
Ті чоловіки брехали собі й нам брехали.
Оповідали про Бога вгорі й диявола внизу.
Побрехеньки про панування людини над звіром і на Землі.
Вибач, що не вберіг тебе.
Не вибачайся. Ти ж завжди вберігав.
Ми є та земля, той звір і бог.
Ми жінка й чоловік.
Ми пов'язані, ти і я...
з усім.
Дідько!
Ні.
Ти відчуєш смерті солодкий біль.
Разом ми створимо дивовижну музику.
- Укусив він тебе? Укусив? - Ні.
Я тут. Я з тобою.
Сонце!
Помогти?
Іди додому.
А кляту гітару закопай.
Не можу.
Це гітара Чарлі Паттона.
Що?
Хлопче, хто тобі сказав?
Стек.
Мовив, ви виграли її в нього.
От брехливий сучий син.
Це гітара нашого тата.
Гей, підійди-но.
Сильним будь, чуєш мене?
Чуєш?
А я мушу справи заладнати.
Будь сильним. Чув мене?
Маленький вогник мій
Я дозволю йому сяяти
Цей маленький вогник мій
А якщо ти
чи твої спільники з Клану
перетнете межі нашої власності,
вб'ємо на місці.
Та ж Клану вже не існує.
Уполюємо негрів зрання, хлопці.
Приємно спустити ніґерові шкіру,
як день зачинається.
Бо щось вони загонисті стали.
Пора показати цим хлопам, де раки зимують.
Клуб «Джук», га?
Бучне відкриття й закриття бучне.
- Зробімо це. Відчиняй. - Так.
Семмі!
Ходи, сину.
Ці двері на замку.
Спробуй крізь передні.
Кинь гітару, Семюеле.
І ці замкнені.
Звідки, в біса, палять?
Ніґери стріляють у нас!
Убийте цього чорнодупого!
Рушай! Трясця, рушай!
Кинь гітару, Семюеле.
Пусти її, Семюеле. В ім'я Господа.
Мов перед ними:
«Серце моє
голос мій
і душа моя
Господові належать».
Закурити є?
Іди до біса, ніґере.
Елайджо.
Прибери цигарку й можеш її потримати.
Не хочу, аби на неї дим трапив.
Гей. Чуєш...
Маю гроші. Га?
Татко поряд.
ЧИКАГО, ІЛЛІНОЙС 16 ЖОВТНЯ 1992 РОКУ
У ПЕРЛІН
Агов, босе,
там пара стовбичить.
Мовив їм, що ми зачинені, та вони дають кілька сотень баксів.
- Ви не заперечуєте? - Мене вони не потурбують.
ВЛАСНОЮ ПЕРСОНОЮ СЕММІ МУР
Ходіть.
Та вампіри не такі.
Либонь, вони найгірші.
Та вони тривають,
навіть тоді, коли вбивають того, хто їх створив.
Їх треба перебити, одного за одним.
Я вип'ю те, що п'є старий.
Гм.
Але як?
Певно, я був єдиним, кого він не міг убити.
Змусив мене пообіцяти не чіпати тебе.
Дозволити тобі прожити життя.
Уже недовго тобі ряст топтати, га?
Та я міг би вчинити так, аби ти затримався.
Концертуватимеш далі.
Житимеш.
Без болю.
Достатньо я вже тут набувся.
А ми ж маємо всі твої платівки.
Не так мені до вподоби електрогітара,
як справжня, акустична.
Так.
Бракує мені справжньої.
Записи тих часів паршивої якості.
То що скажеш, Семмі?
Справжня музика тобі ще до снаги?
Мандрую світом
І гадки не маю Як я тут опинився
Мандрую світом
І гадки не маю Як я тут опинився
Бо жінка, яку я кохаю
Не знає про мої почуття
Ось така вона.
СТЕК
Бувай, малий Семмі.
Знаєш що?
Десь раз на тиждень я прокидаюся паралізований,
бо наново переживаю ту ніч.
Та поки сонце не зайшло,
гадаю, то був найкращий день мого життя.
А для тебе так само було?
Без сумніву.
Тоді я востаннє брата бачив.
Люблю тебе.
І востаннє бачив сонце.
Та на якісь кілька годин
ми були вільними.
ГРІШНИКИ
Цей маленький вогник мій
Я дозволю йому сяяти
О, так
Так, так, так, так
Цей маленький вогник мій
Я дозволю йому сяяти
Нехай він сяє
Так
О, нехай він сяє
Скрізь, хай куди я піду Дозволю йому сяяти
Я дозволю йому сяяти
Переклад субтитрів: Дмитро Восколович