C Â M P U L D E L U P T Ă
Traducerea: Denis Kent
1918 - ANUL VICTORIEI
Uite.
Uită-te la mâna asta.
Poate nu crezi, dar această mână m-a salvat.
Eram ca și mort.
Mort și îngropat sub un munte de morți!
Îți dai seama ce noroc?
Și din senin, această mână m-a înviat.
Trebuie să mulțumesc acestei mâini pentru că m-a salvat.
Mi-a salvat viața, corect?
Înțelegi ce vreau să spun?
N-am înțeles nimic.
Dar totul este de înțeles.
Fugiți, ei o să vină!
O să vă intre în case! O să vă rănească!
O să vă fure totul, vă vor ruina!
Părăsiți locul ăsta!
Nu mai stați, o să vă facă rău, vouă și familiilor voastre!
Ce tot spune?
Părăsiți locul ăsta!
O să vă intre în case! O să vă rănească!
O să vă fure totul, vă vor ruina!
Părăsiți locul ăsta!
Folosiți în defetism,
umiliți de politică,
ignorați de italieni, pe care-i doare-n fund de acest război.
Există cineva care-i întâmpină, care-i felicită?
Sunt răniți sau rătăciți.
Pierzătorii nu sunt celebrați.
Ai devenit înțelept.
E nevoie doar de puțin efort și înțelegi lucrurile.
M-ați înțeles greșit, ca întotdeauna.
Încă îți place munca pe care o faci?
Nu.
Pot să te bag în concediu oricând vreau, chiar și mâine.
V-aș putea aresta pentru ceea ce ați spus.
Chiar și pentru începători se aplică aceeaşi regulă: "nu vă fie milă".
Cine ajunge aici, poate fi un curajos, sau un laș.
Avem obligația să-i tratăm pe toți în mod egal, dar cu o datorie,
trebuie să-i trimitem pe toți pe front cât mai repede posibil, cu pușca în mână.
Ăsta cine e? Îmi pare cunoscut.
Petrella Gabriele.
Petrella Gabriele, pentru mine ești vindecat.
Mâine te întorci la brigada ta.
Brigada mea nu mai există.
Îți vom găsi alta.
Când a ajuns, abia respira.
Oferă-i trei zile de odihnă și eliberează patul.
Bună dimineața!
Scuzați-mă.
Avem aici o persoană grav rănită, nu? Rană de bărbierit.
Pregătiți sala de operație, trebuie să salvăm viața acestui ofițer.
Nume și prenume, soldat?
De unde eşti? De la Tolmin? De la Plezzo?
Nu-mi amintesc.
Ei trăgeau în mine...
și am căzut.
Apoi... m-am trezit,
în camionul brigadei 47.
Simți ceva?
Nu.
Așa ceva nu se face nici măcar unui câine.
Vindecați-l.
Scoateți așchiile și curățați la perfecție.
Împușcat în piciorul stâng, gaura de intrare și ieșire.
- Unde sunt bocancii tăi? - Sub pat.
Ai doar ăștia?
De ce stângul nu este găurit? Mergi desculț?
Gaura nu se face de unul singur, nu are arsuri la intrare.
Luați notițe, "trucul cu cartofi".
Simulatorul taie un cartof în două, o jumătate o apasă pe piele și împușcă.
Cartoful absoarbe arsura și pare că cineva l-a împușcat în Viena.
Acum tu alegi.
Te trimit la tribunalul militar...
sau te vindecăm și te vei întoarce pe front.
Mai ești încă aici?
- Nu i se vindecase piciorul? - Și-a rupt mâna.
- Cum ți-ai rupt-o? - La strung, dle căpitan.
Ai fost in concediu? Știi că este interzis să lucrezi?
Nu lucram, îl ajutam pe tatăl meu.
Îl denunț.
Faceți-vă datoria, dacă asta doriți.
Se poate lupta chiar și fără o mână.
Poate arunca grenade, poate mânui baioneta.
Am dreptate, soldat? Pentru mine ești vindecat.
Doctore, nu mă pot întoarce pe front în halul ăsta, sunt invalid!
Sunt invalid!
Sunt invalid, doctore!
Nume și prenume, soldat?
- Tùmmino Vincenzo, din Giovanni. - Cum s-a întâmplat?
A explodat o bombă la 10 pași de mine, mi-a intrat în ochi o așchie, nu mai văd.
Tummìno Vincenzo este priceput. Mâine se întoarce la datorie.
Dar nu văd cu un singur ochi. Nu pot vedea!
Țintești cu ochiul drept.
Dar cum trag? Sunt pe jumătate orb!
Dle doctor...
Doctore, dacă mă întorc pe front, mă omoară ca pe un porumbel.
Nu mă pot întoarce, sunt pe jumătate orb!
Nu mai pot vedea.
Cu ce te ocupai înainte?
Agricultor, lucram pământul.
Câți ani ai?
- În ce lună suntem? - Martie.
De Crăciun voi împlini 19 ani.
Ce faci aici?
Am plecat din spital.
Cam de 2 ore mă plimb aiurea.
Ia loc.
Vorbește.
Nu mai suport.
Ei folosesc întotdeauna aceleași trucuri, le dau mai departe și la alții.
Medicii din front pretind că nu s-a întâmplat nimic.
Această tendință trebuia oprită imediat.
Primul care s-a automutilat,
trebuia executat pe loc...
imediat.
Ne obligă să pierdem timpul și medicamente pentru acești oameni dezgustători.
În timp ce adevărații răniți, mor în mâinile noastre.
Când războiul se va termina, cei cinstiți și curajoși vor fi cu toții morți.
Italia va rămâne doar de cei vicleni.
Mama spunea: "Toate vulpile se vor revedea în magazinul de blănuri".
Nu este adevărat, mulți supraviețuiesc.
Prea mulți.
Cine nu vrea o pușcă, poate primi o sapă.
Poți face multe cu o sapă, chiar în timp ce alţii se luptă.
Las-o baltă, nu vreau să mă cert.
Scuză-mă că mereu întârzii.
Dorm prost.
Ți-ar prinde bine săpatul de tranșee.
Cred că ești irosit în spital.
Ai fi mai util acolo unde lipsesc medicii.
Da, cu siguranță.
Nici măcar un bisturiu nu pot ține în mână. Fără tine nu aș fi trecut examenul.
Pentru că ai un caracter urât. Te credeai mai bun decât profesorii.
Am fost mai bun decât profesorii.
Oricum, toate spitalele militare au fost preluate de austrieci.
Unde mă trimiți?
Acolo unde încă se luptă.
- Unde este cineva care... - Nu renunți, așa-i?
- Pot să plec și mâine. - Chiar ai face asta?
Sunt soldat. Execut ordinele.
Puteți prezenta propunerea Comandamentului.
- Pot decide și singur. - Mai bine, sunt pregătit.
Dacă o să fiu ucis?
Dar ce rost are să joci împotriva ta?
Că mereu eu câștig.
Încearcă.
Dle doctor, pregătiți cinematograful pentru seara asta?
Da, du-te la culcare, acum începe.
Războiul nu face nimic bun...
dar măcar ne-a adus împreună.
Mâine mă întorc la muncă, dar nu știu dacă e un lucru bun.
Ce mai faci?
Este o întrebare interzisă. A fost înțelegerea noastră, îți amintești?
Lucrezi de mult aici?
Ai terminat cu Parisul, cu biologia?
Am terminat cu toate.
Dar cel puțin nu am ajuns pe front.
Stefano s-a ocupat de asta.
De fapt, tatăl lui.
Și Stefano e aici? Lucrați împreună?
- Mă bucur. - El mai puţin.
Dar ne suportăm unul pe altul, ca în vremurile bune.
Ai absolvit?
Întrebare interzisă.
Pot măcar să te îmbrățișez?
Nu, te îmbrăţişez eu.
Unde mă duci la ora asta?
Nu-mi spune că ți-e frică.
Un băiat curajos ca tine.
Mă duc chiar și în iad pentru binele meu.
Mergi atunci.
E pentru binele tău.
Așteaptă aici.
Aștept aici.
Tùmmino.
De cât timp n-ai mai fost în concediu?
Concediu?
Când vreodată?
Nouă, sicilienilor, nu ne dau concediu.
Știți de ce?
Pentru că Sicilia este departe... și mare.
Dacă ne lasă să plecăm, nu ne mai prind.
Cum te simți? E mai bine ochiul tău?
Cum să mă simt, doctore?
Nu mai pot vedea cu acest ochi.
Haide, întinde-te.
Ce vreți să-mi faceți?
Mă ocup de celălalt ochi.
Îți voi face o injecție.
Vei avea o infecție.
Te va epuiza, e o boală a păsărilor.
Medicii te vor vizita, îți vor pune o mulțime de întrebări.
Vei spune că te-ai culcat cu o femeie, mai exact, cu o prostituată.
Cu o curvă?
Și dacă nu mai văd după?
Preferi să mergi la război?
Războiul este război, și dacă nu fugi, te va îngropa.
De unde ești, soldat?
Dintr-o zonă muntoasă...
care are un nume dificil.
Nu-mi amintesc.
Muntele Prassolan. Infanteria 149.
Ți-ai făcut singur onoare.
Nu știu...
pentru că mi-am pierdut cunoştinţa.
Ai respins inamicul. Știi asta?
Nu.
Nu, căpitane.
A fost o acțiune de mare vitejie.
Vei primi o medalie.
Îmi puteți reface fața?
Vei fi mai frumos ca înainte.
Ce anume faci?
Instilații... cu Dakin.
Asta nu este treaba ta. Sunt chestii de doctor.
În regulă.
Ești începătoare? De unde ești?
Nu contează.
Examen de anatomie.
Patru persoane te-au interogat.
Te-au întrebat și lucruri care nu erau în cărți,
și ai răspuns la tot.
Aproape că i-ai provocat.
I-ai forțat să-ți dea maximul.
"Nu putem da maximul unei femei."
Așa au spus.
Îmi cer scuze.
Te-am confundat cu altcineva, nu te-am recunoscut.
Se întâmplă.
De ce ai abandonat universitatea?
Am avut nevoie de o pauză.
Nu mănâncă și nu bea de 3 zile, a încercat să se taie cu brici.
Puțin ne pasă de el, dar îi poate răni pe alții.
E ăla de acolo.
- Care este numele lui? - Fiorillo Vincenzo.
Vincenzo.
Ce se întâmplă?
Nemții...
Sunt aici.
Se ascund.
Se prefac a fi italieni.
Stau ascunși și nu scot o vorbă.
I-am văzut... pe front.
Ei iau uniformele morților noștri,
și se îmbracă cu ele pentru ai confunda.
Printre răniți. S-au lăsat aduși aici.
Noaptea, când nimeni nu-i vede,
nemții coboară din paturi, merg prin coridoare și ne ucid.
Ne pun pernele pe față, așa!
Dimineața îi găsiți și credeți că sunt răniți,
dar în schimb erau nemții.
Ei vin și te ucid în timp ce dormi ca o creatură.
Nu sunt creștini, sunt diavoli!
Pe noi ne ucid prima dată, apoi pe voi. Da, și voi veți muri.
Veți muri cu toții.
Haide, ieși, vino cu mine.
Aceeaşi comedie ca de obicei.
Știi cum sunt numiți tipii ăștia de aici? "Nebuni de război".
"Suflă cenușa asta și salvează oamenii de lava care arde."
"Ne căim și nu vrem să mai păcătuim."
"Iartă-ne că suntem păcătoși..."
Ți-am adus lucrurile tale.
Le-ai pierdut.
Este copilul tău?
Cât are, un an?
Le las aici, sub perna ta.
Îți este frică?
Se întâmplă tuturor soldaților care sunt în război.
Și mie îmi este frică.
Dar nu sunt nemți aici.
În aceste paturi nu sunt inamici.
Doar neajutorați...
nefericiți, la fel ca și noi doi.
Încearcă să rămâi calm dacă poți.
Te ajut să te întorci acasă.
- Care-i numele lui? - Ricciardi Fabio.
Ești vindecat, mâine pleci.
Dle doctor, am o rugăminte.
Uitați-vă la mine, m-am vindecat, vedeți?
- Îmi dați drumul? - Acasă, vrei să zici?
Nu, acasă nu mai am pe nimeni.
Vreau să mă întorc pe front, acolo sunt camarazii mei.
Ei sunt sângele meu.
Toți ar trebui să aibă acest spirit.
- Voi face tot posibilul. - Mulțumesc, dle doctor.
Ce faci, fumezi? Unde crezi că ești?
- Care este numele lui? - Secara Leonardo.
Pentru mine este vindecat, pleacă chiar acum.
Rigoli Mauro, azi cum te simți?
Nu mă simt bine.
Dați-mi drumul acasă.
Vă rog, lăsați-mă să merg la mama. Nu mai suport acest război.
Fii tare.
Ăsta a venit cu o leziune la ochiul stâng,
dar cel drept fiind bun, l-am trimis înapoi pe front.
Și a doua zi ce să vezi? E rănit și la celălalt ochi.
- S-a rănit singur? - Pare a fi o infecție.
Da, o infecție blenoragică.
Ai fost la curve?
Eu? Când vreodată?
Ele au venit la mine.
Golanule.
- De unde ești, soldat? - Din Fiumara, dle doctor.
În ce zonă se află?
În Puglia.
Unde este marea.
Când se termină războiul, trebuie să veniți în vizită.
- Câți ani ai? - 21.
Aveam 16 ani când m-am căsătorit.
Am 3 copii cu Maria, i-am făcut unul după altul.
Bravo. Sunt bine?
Foarte bine, dle doctor. Providență divină.
- Au nevoie de tatăl lor. - De aceea trebuie să mă ajutați.
Nu vei mai auzi deloc, cu nicio ureche.
- Nu-ți face griji, nu va dura mult. - Nu mă mai întorc pe front?
N-au nevoie de oameni surzi acolo.
Mă va durea?
Da.
Atunci, grăbiți-vă!
Erau trei.
Unul dintre ei...
mi-a înfipt baioneta în braț.
Am luat și eu baioneta și i-am înfipt-o în piept.
La toți trei, dintr-o singură lovitură.
Acum ei sunt hrană pentru viermi, iar eu mă întorc acasă.
Așa îți pierzi brațul. Știi asta, nu?
Acest braț este inutil.
Este stângul.
Trebuie să-ți amputez piciorul.
Și ce viață e asta, fără un picior?
Dar nu te vei întoarce pe front.
Asta i-au spus și fratelui meu...
Dar lui nu-i păsa dacă murea, era fericit să meargă în rai.
Dacă există un Dumnezeu, n-ar fi fost măcelul ăsta aici.
Tu trebuie să decizi.
Cum se numește ceea ce am la picior?
Cangrenă. Se moare de la asta.
Mai bine mort decât olog.
Voi găsi un frate în iad.
Nu s-a mai întâmplat până acum.
De obicei îi aducem aici. ar face orice pentru asta.
Acest tânăr a preferat războiul.
A vrut să se întoarcă pe front.
Sunt obosit.
Am nevoie de odihnă.
Și tu la fel.
Nu uita să încui când pleci.
Am găsit ușa deschisă.
Tocmai plecam.
Asta este sala ta de operație?
M-au pedepsit.
Poate că tu ai vrut asta, să stai în liniște cu secretele tale.
Uneori mă distrez cu bacteriile.
De parcă asta ar fi treaba ta...
nu să dezinfectezi rănile.
Și nu aici...
în acest pod.
Aici nu vindeci bolnavii...
îi omori.
Stefano mi-a vorbit despre tine.
Da?
Și ce ți-a spus?
Nu-ți spun.
Vrei să te ajut?
Dle doctor...
Sunt bine?
- Încă nu. - Când credeți că o să fiu bine?
Curând.
Nu-i putem trimite pe front în halul ăsta.
Scuzați-mă, dvs sunteți acel doctor?
Veniți puțin, vreau să vorbesc cu dvs.
Care doctor?
Sunteți doctorul care ne ajută să plecăm acasă?
Mă puteți ajuta și pe mine?
Desigur. Cum te pot ajuta?
Dacă dvs nu știți...
Nu contează dacă mă doare, îmi puteți tăia și mâna.
Important e... să nu mă mai întorc pe front.
- Știi care e numele meu? - Al dvs?
Ei vă numesc "Mâna Sfântă".
Nu, numele. Trebuie să-mi spui numele.
Nu-l știu.
Dar mă puteți ajuta, nu-i așa?
Din partea nepoatei mele.
E atât de trist!
Peste o oră, mirele se întoarce pe front.
Ce onoare ne-ai făcut!
Eu n-aș fi făcut-o.
Ce anume?
Să mă căsătoresc și să plec la război.
Dar ei nu sunt ca noi.
Vrei să spui că sunt ignoranți?
Spre norocul lor.
Anna unde e?
Poate că nu-i plac nunțile.
Stefano vrea să danseze cu tine.
Dar știi cum este el, îi este rușine.
Invită-l tu la dans.
Eşti bine?
Tu știi cine a fost?
La ce te referi?
La ce se întâmplă în spital.
- Nu te implica, nu e treaba ta. - Serios?
Cineva le agravează situația bolnavilor pentru a nu-i trimite pe front.
Nu le pasă că...
că sunt schilodiți și mutilați,
că le distrug viața.
Este mai bun războiul.
- O moarte sigură și amin. - Războiul este o datorie.
Nimeni nu vrea să moară.
Lupta... Lupta este necesară.
Vorbim altă dată despre asta.
- Haide, vino la petrecere. - Stau bine aici, lasă-mă singură.
Crezi că eu sunt vinovatul?
Foarte sigură.
I-ai spus lui Stefano?
M-ar scuipa în ochi.
Te iubește prea mult.
- Atunci, denunță-mă tu. - Cineva o va face, odată și odată.
Bravo.
Las-o!
Unde sunteți, dna asistentă?
Mă lăsați singur?
Ajutați-mă, dnă asistentă, nu mă lăsați așa.
Cum mă urc în tren?
Nu văd, ați uitat?
Dnă asistentă, unde sunteți? Nu mă lăsați singur.
Dvs sunteți asistenta, nu-i așa?
Mulțumesc.
Dumnezeu să vă binecuvânteze.
Sunteți un bun creștin.
Ascultați această poveste ciudată.
Mă întorceam în țara mea, și din depărtare îi vedeam pe toți,
pe tatăl meu și vărul meu care măcinau grâul,
pe cei mici care se jucau,
pe mama și mătușa mea, Rosa, care puneau roșiile la uscat.
Abia așteptam să-i îmbrățișez.
Dar când m-am apropiat,
ei nu vă vedeau,
toţi erau orbi.
Nu mă vedeau, nu mă recunoșteau.
Din fericire, doar visasem.
Când m-am trezit, deodată mi-a fost frică.
M-am speriat.
Ei erau orbi, nu eu.
Mă înțelegeți?
Abia aștept să merg acasă,
să-i văd cu adevărat, pe tatăl meu, pe mama mea.
Asta mulțumită lui D-zeu.
- Tummino Vincenzo. - Tùmmino, se pronunță Tùmmino.
Aveai un ochi bun, apoi ai avut probleme cu el,
dar se vindecă de la o zi la alta.
Ce să zic? Eu nu pricep aceste lucruri.
- Ce-ai spus? - Că nu pricep aceste lucruri.
Cine te-a ajutat?
- Dumnezeu. - Cine?
Domnul Dumnezeu.
Mai întâi m-a orbit, apoi a făcut un miracol.
Domnul Dumnezeu face prea multe miracole, toate în acest spital.
Dacă nu le face El, cine ar trebui să le facă?
De ce râzi?
Îmi cer scuze.
Înțelegi ce riști?
Vreți să mă băgați la închisoare?
Și pe un camarad de-al meu au vrut să-l închidă.
Dar nu imediat... după.
Trebuia să se termine mai întâi războiul. Așa i-au spus.
Apoi a venit un neamț și i-a împușcat în cap.
Și pe el l-a eliberat.
L-a eliberat, doctore.
L-a eliberat.
Credința, durerea și tenacitatea de neclintit a armatelor noastre,
nu au eșuat niciodată, nici măcar în cele mai grave situații.
Evenimentele războiului ne-au presat, am devenit insidioși.
E un moment în care totul pare să fie decis,
și pentru asta nimic nu va fi scutit.
Astăzi mai mult ca niciodată,
cine va fugi de această datorie, va pune în pericol soarta patriei.
Simulatoare mizerabile!
Chiar mai rău decât dușmanii,
văzând felul în care dispreţuiesc sângele camarazilor lor,
a propriilor frați.
De acum înainte,
cine va fi suspectat de automutilare,
chiar și doar de autovătămare,
va fi considerat parte a unui complot împotriva Armatei Regale Italiene,
și va primi pedeapsa maximă prevăzută de codul militar de război.
- Tummìno Vincenzo De Giovanni... - Tùmmino.
În vârstă de 19 ani, născut în Santa Maria di Licodia, provincia Catania,
soldat în Infanterie 284,
sunteți condamnat la pedeapsa cu moartea,
de către acest tribunal militar de război,
prin împușcare,
pentru complot, pentru dezertare,
și pentru mutilarea voluntară cu invaliditate permanentă.
Înainte, marș!
Pluton, stai!
La stân-ga!
Te iert de păcatele tale.
În numele Tatălui, al Fiului şi al Sfântului Duh.
Primul rând, în genunchi!
Încărcați!
Ochiți!
Foc!
Pluton, la picior - ARM!
La stân-ga!
Înainte, marș!
Pluton, stai!
La dreap-ta!
Pe loc repaus!
Ei au câștigat.
Cu un criminal mai puțin în lume.
Nu știam că se va termina așa.
Credeai că-i vor da o medalie?
L-au executat în fața tuturor pentru că era nevoie de un exemplu.
"Nu încercați să fugiți de război".
"Veți muri de mâna noastră dacă nu o va face inamicul".
A dezerta înseamnă trădare.
Atunci trebuia să fiu acolo în locul lui.
Ce faci, plângi?
Du-te să plângi în altă parte.
De ce i-ai ajutat pe lași?
Pe dezertori...
Pe cei care-i lasă pe alţii să moară în locul lor.
Prima dată am salvat un tip sărac.
Nici măcar n-am înțeles ce-mi spunea.
Doar soldații se înțeleg între ei,
chiar şi când vin de departe.
Când operez, îmi tremură mâinile.
Apoi mă uit la ei,
și mă gândesc că-i salvez dintr-o mare nedreptate.
Acum pleacă, te rog.
Pleacă!
Unde vrei să mergi?
Copilul este bolnav. Are febră mare, ar putea muri.
Du-te la spital.
Am fost deja acolo, dar ne-au alungat, era plin de oameni.
Aici nu-i îngrijesc pe copii, doar pe soldați.
Oamenii ăștia, sunt toți bolnavi, au tuse.
- Sunt bărbați, copii, femei... - Nu vă pot ajuta.
Plecați de aici!
Nu mă mișc de aici! Trebuie să ne lași să intrăm!
Criminalule!
Criminalule! Ești un criminal!
Ești un criminal!
Mai rău decât un criminal!
Criminalule!
Criminalule...
Criminalule.
- E bolnavă și are febră mare. - Încetați!
- Lăsați-ne să intrăm! - Nu vă împingeți!
Are febră și tuse.
E bolnavă și are febră mare!
Haideți, mergeți și nu vă mai împingeți.
E bolnavă și are febră mare!
Dă-mi drumul... Încetați.
Lăsați-mă în pace!
Așteptați aici.
Scuzați-mă, dle doctor, că v-am făcut să veniți până aici.
Trebuia să mă suni mai întâi.
N-am vrut să vă deranjez.
Lăsați-mă să mor.
Aici nu moare nimeni.
Vreau să vi-i arăt pe cei care au ajuns ieri seară.
Au ajuns prea mulți.
Unii au murit imediat.
A trebuit să-i punem împreună cu ceilalți, pentru că în spital nu mai este loc.
Cei infectați n-ar trebui să stea la un loc cu răniții.
Trage aer adânc în piept.
Acum expiră.
Pneumonie acută.
Ce vârstă are?
19.
Această boală îi preferă pe tineri,
ca patria.
Nu-mi place sarcasmul ăsta.
Am nevoie de un ordin scris, dle general.
Nu ți-l pot da.
În unele cazuri, nu este indicat să laşi urme.
Nu m-am găsit niciodată într-o situație de acest gen.
Descurcă-te singur, căpitane.
Ce mai face tatăl tău?
De ce nu-i ceri lui ajutorul?
E un bărbat foarte plictisitor, dar plin de iniţiative.
Îmi scrie în fiecare zi scrisori, dându-mi sfaturi despre orice.
Ești ca el? Sper că nu.
Mi-e teamă că va ajunge în ziare.
Ziarele noastre scriu doar ceea ce trebuie să se știe,
este inutil să inventezi pericole care nu există.
Oamenii nu știu nimic, dar soldații vorbesc despre asta.
Lasă-i să vorbească.
Pot să vă confirm că în spital se întâmplă ceva ciudat.
Nu ajung doar răniți,
sunt mulți soldați cu febră, tuse și pneumonie acută.
Afecțiuni de sezon, datorate frigului, alimentelor expirate.
Unii se vindecă, alții nu.
- Ce legătură are armata cu asta? - Riscăm să pierdem războiul.
Pentru o tuse...
Căpitane, te văd puțin obosit.
Tatăl tău are dreptate, muncești prea mult.
Salută-l din partea mea.
Dle General!
Soldații care mor de această boală...
ce facem cu ei?
Știi deja răspunsul, căpitane.
Nu mă implica în treaba asta.
L-am făcut din belșug, dar ai grijă că arde.
Mulțumesc.
Bună seara, dle doctore. Îmi dați voie?
Nu mă recunoașteți?
Ba da.
Eşti bine.
Cum ai reușit să ieși de la psihiatrie?
Pentru că nu sunt nebun.
M-ați salvat.
Mă rog în fiecare zi Tatălui Ceresc să vă dea sănătate și noroc.
Cum de un medic important ca dvs vine să mănânce aici?
Se mănâncă bine?
Dle doctore, nu pot uita că mi-ați făcut acel cadou frumos.
Ca să mă revanșez, vreau și eu să vă fac un cadou.
Scuză-mă, dar nu te înțeleg.
Nu? Atunci o să vă explic.
Uitați-vă acolo.
Nici ei nu vor să mai meargă la război.
Vor să se întoarcă acasă. Și plătesc.
- Plătesc bine. - Nu, îmi pare rău.
Pot să vă dau un sfat? Profitați de asta.
Dle doctor...
Lăsați-l în pace, e un om sărac.
Ghinionul trage la el.
Locotenent Sartori!
Cred că ați pierdut ceva.
Unde mergeți fără documente?
Trebuie să fim atenți, prea multe lucruri se pierd zilele astea.
Ați avut o noapte proastă?
- Mulţumesc. Pot să...? - Haideți, urcați, vă ducem noi.
- Locuiesc în cealaltă parte a orașului. - Știm unde locuiți.
"Brigăzile avansau cu o viteză îndrăzneață și uimitoare",
"spre Sturmtruppen, Corpul de Elită Austriac",
"care au fost imediat invadați de soldații noștri".
"În timp ce inamicii, fugind ca lașii de frica noastră",
„au lăsat în mâinile noastre, bunuri materiale și 6 tunuri”
"dar și cai, și prizonieri".
- Am terminat. - Bravo!
Ce bine au scris!
Se simte ca și cum vedem lucrurile cu proprii noștri ochi.
Ziarele sunt oglinda lumii.
Ne spun tot ce trebuie să știm.
Nu chiar totul.
Sunt multe lucruri pe care ziarele nu le spun.
De exemplu, există un fel de epidemie,
o febră care în Spania l-a infectat și pe rege.
Aici nimeni nu vorbește despre asta. Cine știe de ce.
Poate că inamicul pierde războiul,
și folosește bacilul ca armă finală.
Bine, dar bacilul nu face diferența.
Poate infecta pe oricine.
De unde să știm? Poate ăștia au un leac.
Atunci ar fi bine dacă ar câștiga ei războiul,
cel puțin, așa ne-ar da o lecție.
Oricum, e adevărat, bacilul există. Și nu știți cum să-l vindecați.
Nu se moare de bacil, ci de pneumonie.
și la asta noi nu avem leac.
Hai să nu mai vorbim de boli, că suntem la masă.
Îmi amintesc de mama ta.
Era o femeie minunată.
Câți ani aveai când te-a abandonat?
Nu-mi amintesc, doamnă.
Bineînțeles, erai prea mică.
Nu este nimic mai rău decât un bărbat care-și abandonează familia.
Copiii sunt întotdeauna cei care plătesc.
Scuzați-ne.
Arogant... și lipsit de respect.
Am vrut doar să-mi exprim...
compasiunea.
N-o suport pe mama mea. La tine nu va fi nevoie de asta.
La masă am tăcut pentru că te-ai apărat singură.
Dacă aș fi fost în locul tău, nu cred că mă descurcam mai bine.
Ieri noapte l-am visat pe Giulio.
- Am visat că a murit. - Ştii ce înseamnă asta?
Că i-ai prelungit viața.
A dispărea așa, nu este de el.
Tu știi unde e.
Mă simt bine, lasă-mă să plec de-aici.
Ai o bucată de pâine?
Scuzați-mă, dle locotenent. Locul ăsta nu e pentru mine.
Trebuie să veniți cu mine, vă rog.
Te-au pus printre bolnavi. Îl voi face să plătească.
Bine ai venit.
De ce m-ai adus aici?
Ți-am salvat viața.
Cineva ca tine ar fi fost executat fără proces.
Cu ce ​​acuză? Infamie? Trădare?
Alege tu.
Puteam să te denunț, dar am preferat tăcerea.
Eu nu am cerut asta.
Nu te protejez. Ceea ce ai făcut este dezgustător.
Dar acum am nevoie de tine.
Ai văzut soldații?
A trebuit să-i închid aici, riscau să infecteze tot spitalul.
De febră te îmbolnăvești, dar nu mori.
Dar din asta toți vor muri.
Și ce pot face?
Îmi amintesc scrierile tale despre bacilul lui Pfeiffer,
o epidemie care ucidea așa în urmă cu 30 de ani.
Atunci au murit bătrânii în mare parte,
tinerii se vindecau.
Astăzi se întâmplă invers.
Tinerii de atunci sunt bătrânii de astăzi...
și s-au imunizat.
Mor și bătrânii.
Bacilul lui Pfeiffer n-are nicio legătură cu această epidemie.
Tu ești singurul care își poate da seama.
Am pregătit tot ce ai nevoie, un laborator adevărat.
Cât timp îmi acorzi?
O zi, o săptămână, un an?
Cât?
Nu mă aștept la miracole.
E de-ajuns să am conștiința curată.
Nu-ți pasă de felul cum mor soldații noștri.
O împușcătură, o febră...
e același lucru.
Epidemia este o tragedie.
Războiul este o datorie.
A trecut ceva timp de când nu ai vorbit ca medic.
Mă supun circumstanțelor.
Mereu ți-a plăcut să dai ordine.
Când se va termina războiul...
și vei găsi un loc de muncă bun printre cei care fac legile...
atunci vei începe să-ți faci treaba cu adevărat.
Un loc de muncă necesar.
Și mi-aș dori să lucrăm împreună.
Acolo chiar nu știu cum te-aș putea ajuta.
Ți-l amintești pe biolog?
Cel care a descoperit chestia cu mucegaiul?
- Profesorul Tiberio? - Exact.
Aproape că reușise.
Spunea că în interiorul mucegaiului,
exista un principiu capabil să omoare bacteriile.
Dar era un biet medic de provincie, la fel ca și mine,
și nimeni nu l-a băgat în seamă.
Dar nimeni nu a verificat asta. Ăla era nebun.
Poate că nu era nebun.
Las-o baltă. Hai să plecăm.
Nu-i abandonez pe acești oameni disperați.
Te-au trimis aici să mori cu ei, știi asta, nu?
Scrieți ce vă dictez.
Ce-i așa de greu?
"Dragul meu tată",
"și draga mea mamă"...
"Sper că sunteți cu toți bine".
"Asta mă consolează extrem de mult".
"Şi eu"...
"sunt bine, sănătos".
"Trebuie să dați această scrisoare preotului",
"ca s-o citească duminica la liturghie".
Când eram copilași,
ne-au învățat să spunem...
rugăciuni, dar au greșit.
Mai bine mă învățau să înjur.
Eu... înjur,
în fiecare zi,
pentru ceea ce văd în jurul meu.
Oare mă vor îngropa la cimitir pentru asta?
Cum te simți?
Îmi este sete.
Merg să-ți aduc ceva de băut.
Cine știe să citească?
"Comandamentul Suprem, 3 noiembrie".
„Trupele au ocupat Trento și au debarcat la Trieste”.
"Steagul italian flutură deasupra Castelului Del Buon Consiglio".
"Cavaleria a intrat în Udine. Diaz".
Ieri, Italia a trăit cea mai victorioasă zi.
Îmi faci cadou ziarul?
Știi să citești?
Nu m-au învățat, dar vreau să-l iau acasă, ca amintire.
Putem pleca acasă!
Excelență!
Excelență...
Dnă doctor...
Dnă doctor, e adevărat că aici mor doar fetițele?
Aici nu moare nimeni.
Traducerea: Denis Kent
ÎN PRIMUL RĂZBOI MONDIAL AU MURIT 16 MILIOANE DE SOLDAȚI ȘI CIVILI
PESTE 650 DE MII AU FOST DOAR SOLDAȚI ITALIENI
AȘA-ZISA PANDEMIA SPANIOLĂ A AVUT ÎN JUR DE 50 DE MILIOANE DE VICTIME ÎN TOATĂ LUMEA
ÎN ITALIA AU FOST 600.000 LA O POPULAȚIE DE 40 DE MILIOANE DE LOCUITORI
Ați urmărit filmul artistic: C Â M P U L D E L U P T Ă
Traducerea: Denis Kent