Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
[jemná romantická hudba]
[Gump] Tady Gump. Pamatujete si ještě na mě?
Je to hodně dní, co jsem se neozval, já vím.
Ale byl jsem šťastnej.
Byl jsem s Béďou.
A když je pes šťastnej, tak stejně jako člověk nic jinýho nepotřebuje.
Zažili jsme toho za poslední dobu tolik, že kdybych vám to měl vyprávět,
tak vás to už ani nebude bavit. Žijeme jeden pro druhýho a jezdíme
tou velkou plechovou krabicí, který skřípaj kola, kam nás napadne.
[Béďa] No jo, to je kraj mýho dětství, tady jsem se narodil.
Tady jsem poprvé políbil děvče.
Já jsem asi starej blázen, viď?
Poněvadž od tý doby jsem žádnou ženskou na tyhle místa nepozval.
A teď sem jedu s tebou.
[smích]
[houkání vlaku]
[bije zvon]
[Béďa] Tak tady tohle, to je u mě doma.
Tady v tom domě jsem se narodil. V takový kárce
mě vozila moje maminka.
Já jsem tě taky vozil v takový kárce, viď?
Když jsi byl ještě štěně. Pamatuješ si?
[Gump] No jasně, že si to pamatuju. Tenkrát to bylo zase moje doma.
Ta rezavá kárka plná Béďovejch věcí byla celej můj domov.
[Béďa] A támhle na tom kopci,
tam jsem poprvé políbil děvče.
Vážně.
Pojď, vyškrábeme se tam, co?
Pojď, jdeme.
[jemná hudba]
[Béďa] No jo, já jsem tady nebyl takových padesát let,
což je několik psích životů.
Když člověk zjistí, že jste vlastně to nejlepší,
ten nejlepší člověk, co na světě poznal, musíte odejít.
To je nefér.
Gumpíku. Gumpe!
Pojď sem. Pojď sem!
To je od vás nefér.
Rozumíš mi?
Ale zase na druhé straně, kdybyste byli opravdu dlouhověcí,
no tak to už byste byli úplně dokonalí, že?
Jdeme, pojď.
[jemná hudba]
Och!
Pojď sem.
Ach!
Tak nevím,
ach,
jestli my jsme to trošku nepřehnali, kluku, co?
Och! Ale stálo to za to. Podívej se, jak je tady krásně.
Kvůli první hubičce, no.
[jemná hudba]
[Gump] Pokaždý, když Béďa sotva vstával z postele,
tak jsem přemýšlel, jak bych mu pomohl.
Jak bych ho třeba tím mým vodítkem vytáhl,
tak jako na ten kopec.
[jemná hudba]
Brzo budu dobrej, kluku,
neboj se.
[Gump] Ale já se bál.
[jemná hudba]
[Béďa] Běž.
Běž.
[kohoutí kokrhání]
[jemná hudba]
[kokrhání]
[farář] Dobré ráno.
Dobrý den, pane faráři.
[farář] Béďo, já jsem vás tak dlouho už neviděl.
Ani venku, ani v kostele. Není vám něco?
[Béďovo zamručení]
- [farář] Jak se máte? - No...
[farář] Mám o vás starost.
No pojďte dál.
[Gump] Jednou k nám přišel pan domácí z kostela.
Říkal jsem mu Křížek, protože jeden velkej nosil na krku.
Ale ne jako utaženej obojek, spíš takovej povolenej,
ze kterýho se kdykoliv může vyvlíknout.
- Nemáte horečku? - Ne.
Byl u vás doktor?
- Musíte do nemocnice. - Nemluvte tak před tím klukem.
On má potom o mě hroznej strach. Pojďte dál.
Prosím.
[Béďa] Ty zůstaň tady.
Zůstaň.
[jemná hudba]
[Béďa] Nepůjdu do nemocnice.
[farář] Musíte, tam vám pomůžou.
[Béďa] Já, když vidím doktora, tak já prostě trpím. Chápete to?
[Béďa] Mě to přejde, věřte mi. Já věřím vám, vy věřte mně.
[farář] Věřte doktorům. A Pánubohu.
- Tak na shledanou. - Na shledanou, pane faráři.
- Mějte se, Béďo. - Na shledanou.
- A víte, co máte dělat. - Pojď, kluku, pojď.
[jemná hudba]
No tak vidíš, kluku, já budu muset do nemocnice.
Já už jsem takové staré auto,
co potřebuje sem tam promáznout a
vyměnit pár dílů, víš?
Bude to jenom na chvilku.
Na to ti dávám ruku.
Slibuju.
Máme toho ještě hodně před sebou.
[Gump] Díval jsem se do těch Béďovejch mokrejch očí
a věřil mu každý jeho slovo.
Počkám tedy na toho svýho povyměňovanýho Béďu.
Počkám tady klidně napořád.
[jemná hudba]
[kňučení]
Ale neboj se ničeho, tam ti bude dobře.
[příjemná rytmická hudba]
[Gump] Už z dálky jsem ho poznal,
ten chlupatej obličej s očima za malejma oknama.
Byl to Oříšek.
Ahoj!
- [Béďa] Ahoj! - Tak jste to našli, tady na konci světa?
Vítám tě, ahoj.
- Kafe? - Jo, děkuju.
Jo. [něžně ke Gumpovi] No jo.
[příjemná rytmická hudba]
Člověče, máš to tady hezký. Krásný.
Jo?
[hudba utichla]
Lidi se mi diví, že jsem takhle na samotě,
ale já mám pocit, že jsou na samotě
oni, tam dole ve městě.
Na tom něco je.
Hele, přinesl jsem pár důležitých věcí.
- Tady má papání. - Hm.
- Prosím tě, botu jsem mu tam dal. - Aha.
[smích]
A tady tohle tričko.
- To je moje starý tričko, víš? - Co s ním?
- No, dej mu to do pelíšku. - Do pelíšku, dobře.
Aby měl pořád pocit, že jsem tady trošku s ním.
[Oříšek] No jo.
[Gump] A já pochopil, že ty dva už byli domluvený.
Domluvili se, že do tý doby, než mi dají Béďu zase do pořádku, budu u Oříška.
Nechávám ti tady to nejcennější, co mám.
[jemná hudba]
[Gump] Chtěl jsem běžet za ním, ale věděl jsem, že teď nesmím.
Dlouho jsem ještě viděl tu jeho hlavičku, jak se kymácela mezi stromama,
až se mi úplně ztratila z dohledu.
[jemná hudba]
[Oříšek] Tak jsme zase spolu, viď?
Tohle je tvoje práce? Gumpe!
No tak to se mám na co těšit.
Tak.
[jemná hudba]
Ale tady to bude zábavnější.
Slibuju.
Já ti udělám asi něco k jídlu, co?
Hele, udělám ti něco tady
z tý konzervy.
Slíbil jsem, že budeš silák, až se vrátí.
Neboj, on se vrátí.
To víš, že jo.
[Gump] Oříšek dělal fórky, ale bylo vidět,
že mu moc záleží na tom, aby se mi u něj líbilo.
[kňučení]
Nebuď smutnej.
Já tě nemůžu pustit, ty bys mi utekl.
Já jsem slíbil, že tě budu hlídat. Na chvilku.
[Gump] No, to doufám, že na chvilku.
Mám pro tebe překvapení.
Zítra ráno si půjdem zaběhat a já ti někoho představím.
To budeš koukat.
Dobře. No dobře.
[Gump] Když byla tma, chtěl Oříšek, abych šel spát k němu.
Ale to bych tam musel mít něco moc důležitýho, co mi připomínalo Béďu.
- [Oříšek] Prosím. - [Gump] A vy víte přesně co.
- Hop. - Ten kousek látky.
To starý Béďovo tričko, který tak rád nosil.
[jemná hudba]
Měl bys spát.
Čumák jsem zaryl do Béďova trička, a najednou jako kdyby tam byl se mnou.
Čich je stejně vždycky ten můj nejchytřejší parťák.
V čumáku má totiž pes kromě zubů tu svoji největší sílu.
Čich při nás stojí vždycky.
Starý psy většinou opustí sluch i zrak,
ale čich, ten s nám zůstává až do posledního vydechnutí.
Tak jdeme.
Pojďme!
Nemáme na to celej den. Pojď!
A makáme.
[Gump] No, honem. Každý přeci ví, že pes se po ránu musí nejdřív vykadit.
Nehledal jsem ani to svoje magický místo,
protože Oříšek netrpělivě poskakoval jako můj gumovej míček na hraní.
[svižná rytmická hudba]
[Oříšek] Tak co je?
Pojď!
Pojď! Musíš se trošku snažit, já mám natrénováno. Tak dělej!
[Gump] Ten blázen snad myslel, že kdyby přidal, tak mi uteče.
- [Oříšek] To nepřeháněj ale! - [Gump] Nechal jsem ho při tom.
A jen zlehka jsem si vyklusával.
[Oříšek zadýchaně] To se ti to frajeří, když máš čtyři nohy.
Já ti něco řeknu, kámo. Já tě stejně nechávám.
Tě přeci neutahám první den, ne?
[Oříšek] Budeš koukat, jakýho mám parťáka.
Juliáne!
[Gump] Byl to takovej malej střapatej šílenec,
kterej se se mnou nejdřív moc nebavil.
Ale pak mi svůj příběh řekl.
Jednou jel se svejma lidma autem na výlet
a to auto skončilo v rokli u silnice.
První, kdo z něj vylezl, byl Julián.
Ale sílu cítil jenom v předních nohách.
Síla z těch zadních zůstala v tom autě ve škarpě.
Doplazil se zpátky na silnici a tím svejm lidem zachránil život.
Chvíli to trvalo, než se s tím vozíkem naučil.
Ale když už to uměl, tak mu ty nohy vůbec nescházely.
To jen jeho člověk ho prý pořád litoval a říkal:
"Juliáne, ty můj hrdino, ty můj chudáčku.“
Ale Julián si jako chudáček mrzáček rozhodně nepřipadal.
To jen vy lidi tohle řešíte.
Když pes nemá nohu nebo jinej kousek svýho těla,
jsme hned pro vás hrozný chudinky.
[hekání]
Hele, otoč se.
Ne, že budeš koukat.
[Gump] Asi se styděl ukázat přede mnou nahatej.
Protože když z tý vody vylezl, schoval se za strom, abych ho neviděl.
Ten strom ho ale úplně neschoval.
Tak jsem mu kousek zadku přece jen viděl.
- [troubení klaksonu] - [vrátná] Ježíš! No, už jdu.
Na mě chvátáte.
[vrátná] No, jeďte, jeďte!
Kampak, paninko? S tím psem sem nemůžete.
[vrátná] To jste se zbláznila. Jsme ňákej útulek? Jeďte!
- [farář] Dobrý den. - Kampak, kaplane?
- Tam, za kamarádem. Za kamarádem. - No, dobře.
[zaklepání a otevření dveří]
Dobrý den.
[farář] Bedřichu, Bedřichu.
Neříkejte nic, já už vím všechno.
[farář] Ale můžu pro vás ještě něco udělat?
No, já už jsem zažil všechno.
Ale byl bych šťastný, kdybych mohl ještě jednou vidět
toho mýho kluka.
Já jsem mu to totiž slíbil, víte?
[jemná hudba]
A držte se.
[jemná hudba]
Pane faráři,
zkuste přivést toho mýho kluka.
[jemná hudba]
Co je zas?
Gumpe!
[farář] Gumpíku! Lumpíku, pojď ke mně!
Dobré ráno!
- Och! - [smích]
- Fouká. Fouká. - Dobré ráno.
- Co vás k nám přivádí, otče?
- Je to zlý? - Hm.
Víte co, sedněte si, já donesu kafe.
Gumpe! Pojď domů!
Pojď.
Hned jsem zpátky.
Tady to je.
Děkuji. Děkuji moc.
[vzdech] Tak povídejte.
- Chodím teď za Béďou skoro každý den. - Aha.
To jeho tělo už nemá sílu
bojovat.
Jediné, co ho drží, tak jsou myšlenky na Gumpa.
A když jsem tam byl naposledy,
tak jsem mu přislíbil, že
Gumpíka mu tam přivedu.
- Tak tam zajedeme. - No.
Jenže je problém. Protože na té vrátnici
je tak protivná ženská, tam prostě neprojde ani myš.
Něco vymyslíme.
[svižná rytmická hudba]
Tak. Hele, kámo.
[svižná rytmická hudba]
Hlavičku.
Tak.
[svižná rytmická hudba]
Tak. No, co na to říkáš?
A takhle si tě schovám.
Musíš se trošku snažit. Obejmi mě packama nebo něco.
A teď se tam hezky schovej.
Už to víc nejde?
Takhle tě přivážeme.
Takhle když tam půjdeme,
ale když se schováš, musíš si schovat hlavu,
tak si myslím, že projdeme. Co?
[svižná rytmická hudba]
[Gump] Cestou Oříšek pískal a dělal, jako když se vůbec nic neděje.
Ale neuměl bejt dobrej herec. Věděl jsem, že pod tou písničkou
má na jazyku stejnej strach, jako jsem měl já.
[svižná rytmická hudba]
Tak, a teď schováme hlavu. A nechci tě vidět, jasný?
Tak.
Necukej se!
- [vrátná] Zvednu závoru? - Ne, dobrý.
[vrátná] Aha.
[svižná rytmická hudba]
Doprčic!
Kam jdete s tím psem?
Stůjte!
[dramatická hudba]
[vrátná] Tam nesmí!
[vrátná] Vraťte se!
[dramatická hudba]
[vrátná] Stůjte!
[dramatická hudba]
- No... - Farář říkal, že je to pokoj číslo 22.
Utíkej, chlapečku! Utíkej! Tak.
[romantická hudba]
[smích]
Tak tys přišel,
ty můj kluku milovanej.
[romantická hudba]
[Oříšek] Počkat.
[zvonění alarmu]
Hoří!
[Gump] Bylo to neskutečný štěstí.
Seděli jsme na posteli v tom umělým dešti
a drželi jeden druhýho.
Další slova vám k tomu říkat nebudu. Bylo to jen mezi mnou
a Béďou.
[romantická hudba doznívá]
[smuteční hudba]
[farář] Sešli jsme se na tomto místě,
abychom se rozloučili
se slušným, dobrým chlapem,
muzikantem tělem i duší,
ale především naším kamarádem,
Béďou.
Když jsem ho naposledy viděl,
tak měl srdce naplněné láskou.
Miloval svět, miloval svobodu.
Miloval přírodu.
Mnohokrát usínal pod noční oblohou.
Ale nade všechno miloval svého Gumpa.
Lásku, kterou nenašel v lidech,
našel ve svém klukovi.
Ten mu tak často říkával.
[jemná hudba]
Béďo,
odpočívej v pokoji věčném.
A ať se ti tam nahoře
moc líbí.
- Amen. - [všichni] Amen.
[jemná hudba]
[Gump] Jenom jeden člověk ke mně nepřišel.
Byla to ona.
Ta, která mně a Béďovi nejvíc ublížila.
[jemná hudba]
První, co jsem cejtil, když jsem ji poznal, byl strach.
A pak hned obrovská zlost.
Jenže najednou ta zlost ve mně začala prohrávat.
Když jsem ji uviděl blíž, nebyla to ta Dáša, kterou jsem si pamatoval.
Tahle Dáša, sotva přišla k tý hnědý krabici,
měla oči červený jak semafor.
Z toho strachu a z tý zlosti mi v hlavě v tu chvíli už nezůstalo vůbec nic.
Odpustil jsem jí.
Béďa by to tak chtěl. Nebo ne?
Vlastně
já to tak chci.
[jemná hudba]
[Gump] Hvězdy byly tu noc hodně nízko.
Měl jsem pocit, že kdybych se hodně rozeběhnul a vší silou vyskočil,
tak na ně dosáhnu.
Koukal jsem do toho černýho světla
a jedna ta hvězda na mě najednou zablikala.
Pochopil jsem, co mi tu noc nebe řeklo.
- Po Béďovi tady zbylo pár věcí. - Aha.
Pojďte se podívat. Možná si z toho něco vyberete.
[jemná hudba]
No, já bych vás tady chvilku nechal.
Děkujem.
[Gump] Začal jsem do nosu nasávat všechny ty vzpomínky.
Všechny ty chvíle, který jsem tady s Béďou zažil.
A všechny ty věci, který ty chvíle připomínaly.
Naše rozvrzaná postel, na který jsme spali,
a jeho křeslo, kde tak rád seděl a já na něj celou dobu koukal.
Chtěl jsem tam být,
být s těma vzpomínkama v místě, kde mi bylo tak dobře.
[jemná hudba]
Počkej.
Co?
Ty mluvíš?
[jemná hudba]
Počkej.
[Gump] V tý chvíli, jak se mi díval do očí,
si ty naše oči řekly něco, co ještě nikdy ne.
Ty mi chceš vyprávět?
To jsem blázen.
[Gump] Vyprávěl jsem mu, jak mě Béďa zachránil z popelnice,
o ségře, o sídlišti s autama bez kol a o lidech, který v nich žili.
Tak počkej.
[jemná hudba]
[hudba se mění v příjemnou rytmickou]
Tak.
[příjemná rytmická hudba]
Dobře.
[příjemná rytmická hudba]
Počkej!
Trošku pomaleji.
[příjemná rytmická hudba]
To jsem blázen.
[smích]
[příjemná rytmická hudba]
[romantická hudba]
[Oříšek] Ach, to bylo něco, včera.
Jo. Já měl pocit,
že jsem to všechno prožil s tebou.
Večer mi budeš zase vyprávět, jo?
Já jsem asi jedinej člověk,
kterej rozumí zvířecí řeči. Že jo?
[Gump] No, Oříšek trochu machroval. Jenže to se spletl.
Zvířatům rozumí každej, kdo jim rozumět chce.
Každej, kdo jim otevře svoje srdce.
[Oříšek] To je všechno pro tebe. Je to v pořádku?
Já myslím, že ano. Tak, a pokračuj. Vyprávěj.
[Gump] Ten blázen snad myslel, že čím víc na mě bude valit oči,
tím líp se mi začne vyprávět.
Včera to bylo tak hezký. Já chci vědět, jak to dopadlo.
Gumpe.
Och! Já vím. Počkej.
Ty potřebuješ atmosféru nasát, že jo?
Čuchni si.
No tak. Čuchej.
Dobrý. Tak. A jedem.
[Gump] Jenže vzpomínky z hlavy nevyklepeš.
Tak jsem tam jenom tak seděl a Oříšek mi nerozuměl.
Počkej.
Takže ono je tím místem, kde jste s Béďou žili, jo?
No dobře.
Dobře.
Tak toho dneska necháme a budem pokračovat zítra.
Jo.
Já se nemůžu dočkat.
[smích]
Pojď sem!
[jemná hudba]
[bije zvon]
- Á! - Dobrý den, otče.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Do práce? - No, Pánbůh nepočká.
A co vy tady?
My jsme vás přijeli o něco poprosit.
Když jsme tady byli naposledy s Gumpem,
tak jsme se u vás na faře skvěle vyspali.
Tak nás napadlo, jestli bysme si to nemohli zopakovat.
A tak samozřejmě. Počkejte, dám vám klíče.
Tady. Pardon, ten je od kostela.
To byste se na faru nedostal.
- Tady je klíč od fary. - Skvěle.
[jemná hudba]
To muselo být krásný, když jste počítali ty hvězdy.
[jemná hudba]
Počkej.
Jako ta babizna na tom pohřbu? To byla Béďova láska?
Jo, tak od tý doby máš ten šátek, jo? Aha.
[jemná hudba]
[smích]
Tak tady už se poznáváme.
Měl jsi to se mnou těžký, viď? No, a taky jsi mě toho hodně naučil.
A nebýt tebe, tak jsem v tý skleněný boudě dodnes. Opravdu.
[Gump] Tak teď jsem byl trochu důležitej.
A na chviličku jsem místo těch očí, který psaly, udělat ty psí.
Asi víte, který myslím.
[jemná hudba]
[kohoutí kokrhání]
[klepání na dveře]
[farář] Dobrý den. Co se tady děje?
[Oříšek] Omlouvám se za ten nepořádek tady.
Já bych se vám asi měl k něčemu přiznat.
Já jsem vám to včera nechtěl říkat, protože
jsem se bál, že byste si myslel, že jsem nějakej blázen, ale...
Víte, tehdy, když jsme tady s Gumpem strávili noc,
tak se mezi náma stalo něco takového zvláštního.
A on mi prostě začal vyprávět
celý ten svůj příběh.
Od štěňátka. A to, jak se seznámil s Béďou
a co pro něho Béďa znamenal.
A vyprávěl a vyprávěl. To všechno tady na tom křesle.
A nikde jinde to nefungovalo. Víte, opravdu jsem se včera vrátil,
abych si ten příběh poslechl celý a mohl ho tady zapsat.
[farář] A nemohl bych si něco z toho příběhu přečíst?
- Ne, to ne, to já bych se styděl. - Ne, zůstane to jen mezi námi.
Jak na zpovědi.
Ale...
- To se nezlobte. - A navíc je to příběh Gumpa.
A Gump, jak ho znám,
ten by mi to určitě dovolil.
- No tak... - No!
- Já se budu stydět. - Ne, nestyďte se.
- Začíná to na straně jedna. - Budu to muset dát trošku do pořádku.
[Oříšek] Tak, Gumpe, pojď.
[příjemná rytmická hudba]
Člověče, já jsem ti tak nervózní.
Vlastně vůbec nevím, proč jsem tak nervózní.
Ale to je jedno.
[příjemná rytmická hudba]
Jak myslíš, že mu to bude dlouho trvat?
[Gump] To jeho srdce bylo slyšet až ke mně.
- Ach jo. - Bušilo mu snad úplně všude.
Ale co. Psal jsem to srdcem, ne?
Podle toho, cos mi diktoval.
Ale já na to nemám.
Pojď! Jdeme.
Já už to nevydržím.
Gumpe, kam jdeš?
Vrať se! Přeci to nenecháš jen na mně.
No tak ti teda pěkně děkuju.
Potřebuju nějakou oporu, tak pojď.
[klepání na dveře]
Tak...
Tak co?
[farář] To jste mi neměl dělat.
Aha. Já jsem vám říkal, že to nemáte číst. Dejte mi to.
Ne, ne, ne. Posaďte se. Posaďte se.
- To má takovou sílu. - [Oříšek] Vážně?
Od stránky 26 jsem plakal a plakal.
Opravdu?
Já si myslím, že nemůže ten příběh zůstat jen na těch papírech.
- Aha. - To musíte proměnit do knížky.
Ale...
[farář] Pokud mi dovolíte, já mám kamaráda, on vydává knížky,
a hned zítra bych mu zavolal.
Myslíte?
[příjemná rytmická hudba]
[Oříšek] Tohle je absolutní lahůdka.
To si dáš do čumáku.
Jo, a zejtra si musím dojet koupit nějaké sako.
Nemám vůbec žádné sako.
Ještě si v tom nakladatelství budou myslet, že jsem nějakej lesní muž.
Tak.
Kamaráde, já ti něco řeknu.
Já po tomhle mám úplně skvělý...
No, uvidíš sám.
No. Hele, čichni.
To je paráda, viď?
[Gump] Jenže na hladový břicho taková nálož, co vám budu povídat.
Když jsem si ustal v posteli a Oříšek usnul,
tak na mě moje břicho promluvilo.
Nejdřív to slovo břicho řeklo potichu a potichu taky zadkem vylítlo.
Jenže pak začalo mluvit mnohem hlasitěji.
Taktak jsem ty slova v sobě udržel.
Věděl jsem, že brzo bude zle. A nejhorší bylo, že dveře byly zavřený.
Chtěl jsem dojít k Oříškovi, ale každej krok byl na kraji průšvihu.
Olíznout uši už mu nestihnu.
A tak jsem ještě zakňučel, ale Ořech se ani nepohnul.
Přimhouřil jsem oči a nechal to břicho, ať řekne všechno, co v sobě má.
[kašlání, dávení]
Gumpe, to snad ne.
Tos mě nemohl vzbudit? Ty nejsi pes, ty jsi prase!
Tohle si ale uklidíš sám. Tohle dělat nebudu.
No pojď, pojď!
[Gump] Jenže my psi to máme tak, že když už z nás něco odejde,
tak jako kdyby to k nám nikdy nepatřilo.
Tak nic.
Ani nepíše, ani nevolá.
Tak já nevím.
Třeba mu to naše povídání hodili na hlavu.
No nic, já nebudu ten telefon nosit celej den u sebe.
Když to nosíš v kapse, tak ti to prý zabíjí spermie, víš?
No ne? No.
[zvonění mobilu]
Počkej. Počkej!
Počkej!
Ano?
Ach. Ne!
Ne, nepotřebujeme nový tarif na teplo.
Ne, opravdu nepotřebujeme! Děkuju, nashle.
[zvonění mobilu]
Vy jste mě neslyšela?
Ach. Otče! Dobrý den.
Jo. Jak se máte?
Jo, my dobře. My tady máme s Gumpem takovou pohodičku a...
Jo, kvůli knížce voláte. Tak to jsme úplně zapomněli. No.
Cože?
Jako vážně?
No, otče, vy jste zlatej.
Vy jednou přijdete do nebe.
Ne, tak jsem to nemyslel, Ježíš. Ne, ani to „Ježíš“. No, to je fuk.
Tak se mějte hezky a děkuju.
Nashle!
[píseň "Život je krásný“]
♪ A věř mi, za dveřmi čeká divoká řeka, ♪
♪ v ní zrcadlí se celé nebe, co tě volá do daleka. ♪
♪ Když vyhoříš v něm jak supernova, ♪
♪ nezapomeň ♪
♪ zas a znova, že: ♪
♪ Život je krásný i na konci světa, ve sbírce básní ta nejhezčí věta, ♪
♪ máš křídla, tak leť, cestu znáš nazpaměť. ♪
♪ Život je krásný i na konci světa, ve sbírce básní ta nejhezčí věta, ♪
♪ máš křídla, tak leť, cestu znáš nazpaměť. ♪
[píseň skončila]
Gumpe,
vážně mám jít?
[jemná hudba]
Tak drž tlapky.
[jemná hudba]
[jemná hudba, štěkot psů]
- [Kraus] To je originál pes Gump. - Gumpíku, pojď.
To jsme tady nikdy pro lidi tolik neudělali, co pro toho psa.
[Kraus] On je taková výrazná osobnost.
Naty! Gump je v televizi!
Vy jste mu stříhal drápky dneska? Ne?
- [Granule] Naty, pojď sem! - Co?
- [Granule] Gump je v televizi! - Gump?
[štěkot]
[Oříšek] Prvních 20 minut vypadá vždycky dobře.
- [Kraus] Prvních 20 minut, aha. - On je takovej profesionální herec.
- On má ten výkon první půlhodinku. - [Kraus] To bysme mohli stihnout.
Takže, přátelé, Adam Brabec a Gump!
[jásot]
[Lounová] A dáme pro Gumpa?
♪ Protože to nevzdám, a tak to je. ♪
♪ Doletím ke hvězdám, až kam to jde. ♪
[Gump] Několik dalších dnů a týdnů byla kolem našeho příběhu pořádná mela.
Hodně často jsme se vraceli do toho velkýho města
a hodně často jezdili na místa, kde na nás čekalo plno lidí.
Všichni si ke mně vždycky stoupli
a zvláštní bylo, že každej mě hned znal jménem.
Jezdili jsme prostě všude tam, kde jsme udělali radost.
Do škol, do nemocnic, i do míst podobných nemocnicím,
ze kterých už se ale domů nechodilo.
Jednou jsem tam poznal paní, co milovala pejsky
a za život jich i hodně měla.
Poslouchali jsme s Oříškem celej její život.
Když byla mladší, tak léčila lidi. Byla to paní doktorka.
A teď tady malá leží na posteli a sama se už ani neposadí.
Dlouho nikomu nic nevyprávěla
a hodně dlouho dobu krom sestřiček tady ten její život nikoho nezajímal.
Když jsme na to stejný místo po nějaký době jeli znova, tak už tam nebyla.
Možná ten svůj život potřebovala ještě někomu naposledy říct,
než z něj odešla.
Ale jeden z těch nejdůležitějších lidskejch příběhů
na mě teprve čekal.
- Dobrý den. - [Oříšek] Dobrý den.
[Oříšek] Tak jsme tady. Pojď!
- Dobrý den. - Ivanka.
Jste hodný, že jste přišli, děti už se na vás těší.
- [Ivanka] Pojďte. - [Oříšek] Tak.
- [Ivanka] Tady se musíte zout. - Aha.
[Gump] Jenže co si má zout pes, když nemá boty?
To je naše další výhoda. Psí nohy jsou totiž zároveň i boty.
- Cvičí tady moje dcera Zuzanka. - [Oříšek] Aha.
- Poslední dobou jí to cvičení moc nejde. - [Oříšek] Jak to?
[Ivanka] Je na ty svý nohy naštvaná. Tady to je.
Můžeme.
- [Zuzanka] Jé, Gumpe! - I ona má Gumpa moc ráda.
Povídaly jsme si o tom, jak je statečný.
[Gump] Byla to Zuzanka. A už od miminka ji neposlouchaly nohy.
Necejtila v nich sílu a nešlo na nich stát.
Ty nohy, na který si dávala na každou z nich jinou ponožku.
[jemná hudba]
Slíbila mi, že mi jednou sama donese ke snídani kafe.
To je od ní hezké.
A co kdybychom vám tady s Gumpem
se Zuzankou malinko pomohli?
Co vy na to?
- Tak jo. - Tak jo. Tak jo.
[Gump] Tak tuhle roli žížaly na háčku už jsem s ním jednou hrál.
A zase jako tenkrát, ani tady mi to nevadilo.
- Budeme se zase těšit. - Děkujeme ještě jednou. Děkujeme.
[Gump] Když jsme se loučili s maminkou Zuzanky,
tak jsem v Oříškovi zase viděl ty vyplašený oči.
Zase ten pohled, jako když se mu někdo líbí, a on to ještě neví.
- Ahoj! - Ale všichni kolem něj už jo.
[píseň "Život je krásný“]
♪ A věř mi, za dveřmi čeká divoká řeka, ♪
♪ v ní zrcadlí se celé nebe, co tě volá do daleka. ♪
♪ Když vyhoříš v něm jak supernova, ♪
♪ nezapomeň ♪
♪ zas a znova, že: ♪
♪ Život je krásný i na konci světa, ♪
♪ ve sbírce básní ta nejhezčí věta, máš křídla, tak leť... ♪
- [kvílení brzd] - Och!
[Gump] Když je Oříšek zamilovaný, tak by měl mít zakázáno řídit.
V jednu chvíli jsme skoro nabourali do auta před námi.
Leknul jsem se tak, až jsem si málem učůrnul.
[pokračuje píseň]
♪ A oknem se kouknem, kam až rostou skály. ♪
Paráda.
♪ A vyšplháme na ně vzhůru, tam kde touhy neroztály. ♪
♪ A když spadnem z výšky dolů... ♪
- Mám pro tebe překvapení. - Jaký?
- Jedeme na návštěvu. - Super!
♪ Život je krásný i na konci světa, ve sbírce básní ta nejhezčí věta, ♪
♪ máš křídla, tak leť, cestu znáš nazpaměť. ♪
♪ Život je krásný i na konci světa, ve sbírce básní ta nejhezčí věta, ♪
♪ máš křídla, tak leť, cestu znáš nazpaměť. ♪
[Gump] Ta kost, kterou přinesla, mi chutnala.
Tak jsem jí začal říkat Kostička.
[stále hudba k písni "Život je krásný“]
[píseň skončila]
[Gump] A teď si možná budete myslet, že už jsem se doopravdy zbláznil.
Jednou tam na chodbě v nemocnici pobíhalo prase.
Začal jsem vrtět ocasem, aby vidělo, že jsem v pohodě.
Ale jeho ocas se jen tak kynklal u zadku.
Hm, asi jiná řeč.
Ale když se na mě podívalo očima, tak jsem mu rozuměl.
Očima totiž zvířata mluvěj všichni stejně.
Jmenovalo se Princ a jezdilo sem pomáhat lidem.
Narodit se jako prase ale není žádná výhra.
Pro většinu lidí jsou jenom chodící a chrochtající oběd na talíři.
Princ už měl bejt taky dávno jitrnice.
Vykrmovali si ho na dvorku a když už byl dostatečně tlustej,
tak ho naložili na kárku a vezli na místo,
kde z něj ten oběd udělají.
[prozpěvuje si] ♪ Řízečky, řízečky. ♪
[jemná hudba]
[Gump] Jenže když to auto kousek od lesa zastavilo,
Princ se z tý kárky nějakou šťastnou náhodou dostal
a do toho lesa utekl.
[jemná hudba]
Několik dnů se pak toulal,
až ho našel člověk, kterej mu dal lásku.
A Princ to teďka za toho jednoho hodnýho člověka
všem těm lidem tady vrací.
[jemná hudba]
[hudba utichla]
[ze zahrad štěkot psů]
No tak, Gumpe, pojď!
[Gump] Trochu mě to zarazilo. Protože to vypadalo,
jako když u toho řetězu stojím já.
No podívej! Ta ti je podobná, viď?
[Gump] Tenhle pes je něčím hodně zvláštní.
Jako by ti z oka vypadla.
Tak já zazvoním, jo?
[bouchání na vrátka]
- [Oříšek] Haló! - No, co je?
- [bouchání] - Co je jako? A nekřičte mi tady ale!
- No, co je, šéfe? - [Oříšek] Dobrý den.
Nic nekupuju, ani neprodávám a jehovista taky nebudu.
Já se chtěl zeptat na toho vašeho pejska.
Protože je hrozně podobnej tomu mýmu.
Tak jsme si říkali, jestli třeba nejsou sourozenci.
To nemůžu vědět, já jsem u toho nebyl, takže jsem to neviděl.
- [Oříšek] Jo. Tak hezkej den. - Hezkej den.
- Počkejte! A jsou si docela podobný, ne? - [Oříšek] Dyť jsem to říkal.
[Křivák] Boženo! Boží!
No, Božka!
- No, co je? - Prosím tě, kde jsi tehdy...
Od koho jsi přitáhla toho čokla?
[Božka] No, tenkrát z nějaký tržnice od dědka. Dyť jsem ti to říkala.
Ona mi to říkala, to bylo na tržnici.
Slyšels to? Nebude to nakonec ta tvoje ségra? Jak ji máme v knížce.
A nemohli bychom si ji na chvíli půjčit?
Že bychom ji vyvětrali a... Pak ji zase vrátíme, slibuju.
- Jak se jmenuje? - My jí neříkáme jménem, jo?
Ale chlapi v hospodě jí říkaj Cigárko.
Jako že cígo. Dlouhý bílý tělo a žlutej filtr nahoře.
- Jo. Tak to je úplně jako vy. - No, supr.
Tak si ji půjčte. A dejte jí nažrat, jo?
- [Oříšek] Dobře. - A pozor na cecíky, má to takové citlivé.
Pojď, Boží, odvaž ji, já jsme úplně od toho. V pohodě.
[Gump] Byla to ségra. Poznali jsme se oba.
Takový štěstí, když tu branku otevřel, jsem u psa dlouho neviděl.
Skákala jak na trampolíně a očima se smála.
Tahle holka měla jednou takovou zvláštní psí nemoc.
Jmenuje se nevyčuchanost.
A onemocní s ní skoro každej pes, kterej je přivázanej na řetězu.
Všechny pachy má kolem toho svýho místa už vyčuchaný.
A když se dostane ven, tak je jako smyslů zbavenej.
Tahle nemoc se dá ale naštěstí léčit.
Musíte toho psa brát hodně často na procházky
a ten jeho vyprázdněnej čumák
mu těma novejma pachama naplnit až po okraj.
Jdu za váma! Počkej, Gumpe!
[Gump] Každej kus trávy, každej kamínek a každá kytka
pro ni v tu chvíli měly velkou cenu.
Začal jsem jí říkat Kytička.
[romantická hudba]
Hele, nebuď naštvanej. Slib je slib.
Ale já ti zároveň slibuju, že se pro ni ještě někdy zastavíme. Opravdu.
Netvař se tak.
Tak pojďte.
No pojď, pojď. Jdeme, Gumpe.
No pojď!
Nezlob mě! Jdeme!
Podívej, jak je Cigáro hodná. Pojď!
Dobře, tak...
Tak já to zkusím.
Ale nezaručuju výsledek. Pojď!
- Jsme tady! - [Křivák] No, tak super.
- Tak pojď, ty. - Tak jenom to jídlo jsme nestihli.
Aj.
Tak mě napadlo, že bych vám tady nechal stovku a že byste jí...
Lepší. Ať se daří. Nashle.
A ještě nás napadlo...
Já tady ke Gumpovi sháním parťáka.
- Neprodal byste ji? - No to vůbec. Ta je neprodejná.
My ji máme s manželkou rádi, má tady celý prostor pro sebe. Neexistuje.
- A kolik byste za ni dal? - Za kolik?
- Za dva? - Tak to si je nech.
- Tři tisíce. - Pche.
- Pět? - Pf.
- Deset. - Ha! Slyšel jsem 15. Božka, řekl 15.
- Dobře, ale vezmem si ji hned. - Až po víkendu. Děkujeme moc. Nashle.
- A to vodítko. - Vodítko po víkendu.
[příjemná rytmická hudba]
- [Ivanka] Dobrý den. - [Oříšek] Dobrý den.
Jaký jste měli den?
- To vám budeme muset povyprávět. - Těšíme se.
- Ahoj, Zuzanko. - Ahoj.
- Vy to tady máte krásné. - Děkujeme.
[příjemná rytmická hudba]
Ale já jsem za tu jeho ségru bojoval, co mi síly stačily.
A ten chlap byl takhle malej, viď? Takhle malej!
A rovnou jsem mu nabídl 15 tisíc.
Vy jste takový hrdina.
- To ne. - Ale jo.
Jen si vemte, co vás zítra čeká. Tolik pejsků.
No to je...
To je pro Béďu.
[Gump] Tu historku o ségře ten den Oříšek vyprávěl několikrát.
Asi tady chce zůstat, co nejdýl to půjde.
[jemná hudba]
[kohoutí kokrhání]
[jemná hudba utichá]
[kokrhání]
[Gump] Ten barevnej pták venku pořád ječel, jako kdyby ho chtěl někdo zabít.
Až vzbudil i Oříška.
Co?
Kolik...
Kolik je hodin?
Sakra!
Gumpe! Zaspali jsme!
Pojď! No jdeme, rychle!
[příjemná rytmická hudba]
Omlouváme se.
Tak, Gumpe, šup. Tak.
Tak dobré ráno.
[Oříšek] Jo.
[příjemná rytmická hudba]
[kokrhání]
[příjemná rytmická hudba]
[Gump] Místo, kam jsme přijeli, jsem znal.
Ten velkej kopec, tady se Béďa narodil.
A Oříšek sem na jeho památku dnes pozval pár kamarádů, co mají pejsky.
Tak snad někdo přijde.
Najednou mě na čumáku zašimral známý pach.
To voní jako lesní jahody!
Moje Naty!
Naty Jahoda z útulku od řeky.
Ta nejhezčí rozčepejřená holka na světě.
Necítil jsem, že bych se nohama vůbec dotýkal země,
spíš to byl jeden velkej skok.
Pár minut si teď skoro nepamatuju. Snad jenom to,
že všechno ve mně místo hlavy řídilo moje rozbušený srdce.
Kolikrát já jsem se do toho srdce na tuhle holku šel podívat.
[příjemná rytmická hudba k písni "Život je pes“]
Kamarádů ten den přišlo opravdu hodně.
Tolik lidí ten náš příběh znalo. Béďa by měl radost.
[píseň "Život je pes“]
♪ Vždycky když život je pes a ty se začínáš bát, ♪
♪ že bys to sám neunes, ♪ ♪ od čeho jsem tvůj kamarád. ♪
♪ Budu ten, kdo ti ošetří rány, kdo ti pomůže vstát, ♪
♪ když osud zkříží ti plány, se mnou můžeš počítat, ♪
♪ když život je pes. ♪
♪ Když život je pes. ♪
♪ Když tě život v jednom kuse hází z nesnází do nesnází, ♪
♪ když máš všechno, co jsi chtěl, ale pořád ti něco schází, ♪
♪ rád bys za svým hrdě šel, a místo toho čekáš na povel. ♪
♪ Nemusíš být bedna na to, že dva jsou víc než jedna. ♪
Taky jsme se vyfotili.
- To je náhodička. - Jsme tady taky, no.
- Chcete to podepsat? - No jasně.
- No, to jsme napsali s Gumpem. - Já vím, no.
My jsme si trošku proklepli toho vašeho pejska na internetu.
A musíme jako říct, že Cigárko je z dobrý rodiny. Jsme pyšný docela.
- Snad se vám bude líbit. - Nám se to líbí už teď.
Pardon. Zlatá brána. Pardon.
Tohle je ten chlapík, co má tu Gumpovu sestřičku.
- Cože? - Hm.
Viděla jsi Gumpovu sestřičku? Jo?
[Gump] Ségru jsem viděl jen na chvíli.
Ale mezi těma lidskejma nohama jsem ji hned ztratil.
A támhle... Koukej. Támhle je jeho sestřička.
Tak se s ní taky vyfoť, chceš?
[Kluk] Můžu podpis, prosím?
[Křivák] To víš, že jo. Hele, takhle, bum.
- Tak, prosím. - Děkuju.
Ale penízky. Zadarmo ani pejsek nehrabe.
Penízky.
- [Křivák] Dobrý den. - Podpis. Já vás musím mít.
- Jasně. - To není zadarmo?
Ne. Prosím penízky takhle. Mám penízky, no.
Tak. Pojďte.
- Tak kde je? Tady? - Hm.
Supr, prachy. Díky. Nejdřív prachy a pak podpis, oukej.
- Moc děkujeme. - Není zač.
Podívej, on tu Gumpovu sestřičku prodává. Vybírá peníze.
- To snad nemyslí vážně. - No dyť jo!
[Křivák] Fotka! A hned dej kilo.
Tak.
Penízky, zaplatit.
Ha! Mám ho.
- To snad ne. - No jo!
- Počkej tady. - Jo.
Kdo má prachy, do řady. Kdo má prachy?
[Oříšek] Co to tady děláš? Ty se fotíš za prachy? Vzal si prachy?
- Vzal. - A co jako?
[Oříšek] Vezmu si ji už dneska, ne zítra, jak jsme se domluvili.
- My jsme se nijak nedomluvili. - Domluvili!
- Nekřič na mě! Dej mi ji! - Kam jdeš?
- Útočí na naše dítě, pojď. - [Oříšek] Počkej!
- Kam jdeš? - Na mě tady nikdo křičet nebude.
- Pozor! - Prosím. Prosím, paní.
- [Křivák] Pozor, mám dítě, má průjem. - [Ivanka] Prosím vás, paní...
[Gump] Stál jsem tam v tu chvíli jako opařenej.
Ten krásnej den plnej sluníčka a vzpomínek
najednou vypadal jako chvíli před bouřkou.
[Křivák] Hopina!
Skákej! Hop! Hop!
Hopina! Hopina! Hop! Hop!
[Oříšek] Hele, koukej, on ji tam cvičí jak nějakou opici.
[Křivák] Skákej! Hop! Hop!
Hopina! Hopina! Tady je balónek. Balónek. Hop!
- [Oříšek] A jak na ni řve. - Hop! Hop!
Nechci domejšlet, co všechno s ní udělá.
Toto ještě.
Tak.
Šup, běž se proběhnout, no.
No šup, no! Dobrý to máš, no.
[Gump] Bylo mi jasný, že o Kytičku ještě budeme muset hodně zabojovat.
Kam jdou?
[Oříšek] Sakra.
[veselá rytmická hudba, křik dětí]
Mám pro vás překvapení, děti!
Děti, mám pejska! Živý pejsek! Mám ho!
Pojďte si hrát. Šup za nima! Pojďte si hrát, nebojte se.
- Takže kolik to máme? - To je šestka.
S kloboučkem je to za šest. Senza.
[veselá rytmická hudba, křik dětí]
[kokrhání]
[Gump] Ráno ten barevnej pták řval zase. Dneska mě ale nenaštval.
Díky němu jsme minule nezaspali. A tak jsem mu chtěl poděkovat.
Ale čím víc jsem se blížil, tím víc vyváděl.
Pak všechno najednou úplně hořelo.
Co blbneš? Chci ti jenom poděkovat.
Přeci se s ním nebudu prát?
Kdybych jednou kousnul, tak je po něm.
A tak jsem snad poprvé v životě stáhnul ocas a utekl.
Docela se za to stydím.
Tak to hlavně nikomu nikdy neříkejte.
[příjemná rytmická hudba]
Ráno jsme u snídaně všichni uspořádali válečnou poradu.
Oříšek chtěl na toho chlapa zavolat policajty.
Proč ne?
To já bych se nějak dostal za ten plot a z toho řetězu Kytičku osvobodil.
- Udělám... - To ne, to je vyloučené. To ne.
- [Ivanka] Tak... - Tak co kdybychom ho takhle uškrtili?
Ne, ne, ne.
- Mami! - No!
[příjemná rytmická hudba]
[Gump] Další den jsme na tom místě u Kytičky byli znova.
Přišel jsem si jako detektiv.
Jako policejní pes, kterej vyšetřuje zločin.
Byla to sledovací akce jak z filmu.
[dramatická hudba]
[ruch pouti]
[Křivák] Tak, jdeme na to. Prosím. Hop!
Nevadí, vedle. Ještě jednou. Hop! To bylo dobrý, opatrně.
Tak pojďme ještě. Hopla! Nevadí. Stovka pryč.
Nevadí, ještě jednou. Je tam šance. Ne, nevadí.
Na tom nešetři.
Mám ho!
[Oříšek] Koukej na něj, co tam dělá s tou tvou ségrou.
Hej, hopla ještě! Mám ho! Hop!
Hop! Nevadí. Hopla! Hopla!
Vidíš to?
Tak to ne!
Jdem, pojď!
- Prosím, stačí. - To nestačí!
- Co děláš? - Uhni!
- Zmiz odtud! - Uhni! Počkej!
Nevadí, uvidíme se příště. Ahoj!
[Oříšek] Počkej!
[Gump] Tak v týhle bitce jsem teda Oříška rozhodně nechat nemohl.
Vrátili jsme se do naší plechový boudy
a nosem mi poletoval celej ten svět kolem.
Najednou mě ze všech těch vůní v tom nose něco ťuklo.
Jako kdyby se v něm rozsvítilo červený světlo.
Tenhle smrad znám.
Tak smrdí ten chlap od Kytičky.
Musí bejt někde blízko.
[dramatická hudba]
A tak jsem se po tý čáře jeho smradu ve vzduchu rozeběhnul.
Běžel jsem jak vítr a hledal si místo na tom jeho zadku, kam se zakousnu.
[dramatická hudba]
[Oříšek] Gumpe!
Gumpe!
Kde jsi?
Gumpe!
Gumpe, pojď!
Gumpe, domů!
[Gump] Běžel jsem za ním dlouho, přes několik lesů i vesnic.
- Kde jsi byl, ty syčáku? - Ale ten srab mi nakonec ujel.
Držel jsem už pro jistotu hlídku jako indián.
Tenhle den byl těžkej. A do toho Oříšek, jak mě hledal,
ztratil v trávě mobil.
A tak jsem tu to, kam jsem běžel, radši nakonec neřekl.
[jemná hudba]
[Oříšek] Ach jo.
[jemná hudba]
No nic, tak...
Tak si koupím nový.
Konečně ten tlačítkový.
[jemná hudba]
Tady...
Ale! Asi máme návštěvu.
Koukej, kdo jede.
[romantická hudba]
Já už jsem úplně ztrácel naději. Ahoj!
Já taky. Několik dní jsem nespala, a tak jsem tam včera po práci zajela.
Na zahradě byla jenom ta paní. Ale zajímaly ji jenom peníze.
Já byla připravená nechat tam všechny úspory.
[Gump] Podle Kostičky to byl nejlepší obchod jejího života.
[romantická hudba]
Člověk nemusí zachránit celej svět,
stačí, když zachrání jedno zvíře.
Protože ten celej svět toho zvířete tím pro něj zachrání napořád.
[romantická hudba]
Počkej tady na mě, já se s ní svezu do města vyřešit ten mobil
a za chvíli jsem zpátky, jo?
Tak.
S čumákem přilepeným na sklo jsem vyhlížel Oříška, až se bude vracet.
To sklo bylo za chvíli ale úplně zafuněný,
že jsem přes něj neviděl vůbec nic.
[přijíždí auto]
[dramatická hudba]
[vrčení]
[dramatická hudba]
Chtěl jsem štěkat, ale provaz mi do krku nepustil už žádnej vzduch.
Začal jsem se dusit a oči mi přestávaly říkat, co kolem vidím.
Jedinej čumák ještě vnímal.
Můj parťák do posledního vydechnutí.
Když jsem ho začínal ztrácet taky, najednou jsem na něm ucítil vítr.
A hlava dostala poslední informaci. Jsou otevřený dveře.
Vskočil jsem z toho auta, ale teď potřebuju nohy.
Rychle. A všechny čtyři.
Běh o život už umím, a tak jsem nezmatkoval.
[dramatická hudba]
Došel jsem až na kraj lesa a rozhlížel se, kudy jít dál.
Praštilo to do mě jako blesk.
Na nebi mezi stromama jsem uviděl duhu.
To bude určitě duhovej most.
Tohle je konec mý cesty tady. Musím za Béďou.
Všechno se mělo stát přesně kvůli týhle chvíli.
Rozeběhl jsem se k tomu místu, kde ten most začínal,
a vůbec nekoukal pod nohy.
Prolítnul jsem dalším lesem a dalším polem,
ale ten most byl pořád hrozně daleko.
Támhle už to bude! Za tou vesnicí! U cesty, kde jezděj auta.
[dramatická hudba]
[kvílení brzd]
[Gump] Pak hodně dlouhý bílo. Nic mě nebolelo, nebojte.
Běžel jsem pořád dál, ale pod nohama jsem neměl ani hlínu, ani silnici,
pod nohama jsem měl duhovej most.
[jemná hudba]
Z toho duhovýho mostu přibíhali další psi. Ale byli tam i lidi.
Na tý louce se všichni vítali, jako kdyby se dlouho neviděli.
Jako kdyby se neviděli celý život.
Já pobíhal mezi nima a v očích viděl jejich příběhy.
Já ale hledal toho svýho člověka, jedinýho, kterýho jsem potřeboval vidět.
Čumák jako kdyby mi přestal fungovat. Vůbec jsem v něm nic necejtil.
Žádnej pach.
Jenom to srdce mi fungovalo
a jako kdyby mi hledalo cestu, kudy běžet dál.
A pak jsem ho uviděl.
Věděl jsem, že to je on.
Gumpe, ty kluku!
Můj milovanej Béďa. Můj život.
Ty kluku!
Zase budeme spolu. Už napořád.
[jemná hudba]
[hudba utichla]
Tys mi tedy dal.
Vítej zpátky.
To jsi teď běžel asi hodně daleko, viď?
No jo.
[jemná hudba]
[Gump] Po pár dnech jsem se vrátil k Oříškovi.
Byl chudák hubenej a úplně bílej, jak se o mě bál.
Když mě na tý veterině poprvé uviděl, celej se rozklepal.
Bydleli jsme u koní, ale nebyl jsem to já,
skoro jsem se neradoval.
Proč jsem aspoň na chvíli nemohl zůstat s Béďou?
Možná jsem tam nahoře měl něco pochopit.
Někdo si mě vybral, abych vám vyřídil, ať nejste smutný,
když vám pes z vašeho života odejde.
Čeká tam za tím duhovým mostem na vás.
Všechno ale smutný kolem mě nebylo. Mezi těma koňma byl jeden menší.
Oči měl plný života a bylo vidět, jak je šťastnej.
Byl to ten koník z pouti.
Oříšek se pro něj vrátil, když jsem byl v nemocnici.
Asi chtěl mít taky svůj nejlepší obchod života.
Dobrý.
Zuzanka Ponožka dokázala přinést svoje první kafe.
Děkuju! Pojď sem!
Náš plechovej barák už nebyl, jenom kus ohořelý trávy na kraji údolí.
Toho chlapa od Kytičky za tohle všechno potrestali.
A hodně dlouhou dobu nám nebude moct ublížit.
Začínalo být všechno jako dřív. Ale jedno jako dřív přeci jen nebylo.
Byla to Kostička. Její pach se změnil.
Gumpe?
Ty to víš, viď?
No.
No,
čekáme miminko.
Ale prosím tě...
Mám pro vás novinku.
[romantická hudba]
Za pár měsíců už nás tady na tom statku
bude o jednoho víc.
Jo. Bude to kůň, nebo pes?
Budeš tatínek.
Hm.
[romantická hudba]
Takže...
Bude to on, nebo ona? Já o tom nemám vůbec žádnou knížku!
- A ty budeš vozit kočárek. - Gumpe, dones slivovici!
[Gump] Přeskáču teď hodně rychle ten náš společnej čas.
Kostičce rostlo bříško a Oříšek ji pořád hladil a objímal.
[Oříšek] Nevíte, kde mám kabát?
Děcka, vy tady buďte hodný, ano?
Zuzanko, ty dneska nepůjdeš do školy, pohlídáš pejsky.
A vy pohlídejte ji. A ne, že to tady podpálíte.
A my vám dovezeme ještě jednoho parťáka.
- Klíče. Nevíš, kde mám klíče? - Jo.
Pojď.
[Oříšek] Dobrý?
[jemná hudba]
[Gump] Za několik dní jsem toho malýho člověka uviděl i já.
Cejtil jsem najednou velkou odpovědnost.
Jako kdyby se láska týhle rodiny spojila ve velikej kruh,
do kterýho jsem patřil taky.
Chtěl jsem tam s nima být. Hodně jsem to chtěl.
A v tu chvíli jsem to pochopil.
Už vím, co mě přitáhlo zpátky.
Ještě tady musím naučit
někoho žít.
[romantická hudba]
[píseň]
♪ Život je krásný i na konci světa, ve sbírce básní ta nejhezčí věta, ♪
♪ máš křídla, tak leť, cestu znáš nazpaměť. ♪
♪ Život je krásný i na konci světa, ve sbírce básní ta nejhezčí věta, ♪
♪ máš křídla, tak leť, cestu znáš nazpaměť. ♪
♪ A oknem se kouknem, kam až rostou skály. ♪
♪ A vyšplháme na ně vzhůru, tam kde touhy neroztály. ♪
♪ A když spadnem z výšky dolů, ♪
♪ nezapomeň ♪
♪ zas a znovu, že: ♪
♪ Život je krásný i na konci světa, ve sbírce básní ta nejhezčí věta, ♪
♪ máš křídla, tak leť, cestu znáš nazpaměť. ♪
♪ Život je krásný i na konci světa, ve sbírce básní ta nejhezčí věta, ♪
♪ máš křídla, tak leť, cestu znáš nazpaměť. ♪
[píseň skončila]
[píseň "Nech pochopíš“]
♪ Môj vesmír je farebný ľudský svet a moje miesto na úkryt. ♪
♪ Aj keď neviem dúhu uvidieť, človek dá mi v nej šancu žiť. ♪
♪ Můj malej vesmír je ten barevnej lidskej svět ♪
♪ a i když ležím v teple, dobře se mi nespí, ♪
♪ zdá se mi o tom, že se vracím někam zpět, ♪
♪ a znovu cítím, jak to bylo doma hezký. ♪
♪ Vůně, co hřeje, když se nad krajinou setmí, ♪
♪ a někde v dáli slyším zvuky našich zvonů. ♪
♪ Víš, kolik Gumpů hledá svoji cestu domů? ♪
♪ Nekupuj, adoptuj jednoho z milionu. ♪
♪ Milióny tvárí svoj svet vidia v nás, ♪
♪ z nich kométa žiari, chcú získať náš čas. ♪
♪ Svoj posledný nádych chcú s láskou ti dať, ♪
♪ nech pochopíš. ♪
♪ Nekonečná cesta je predo mnou a neotočím sa, keď cieľ si ty. ♪
♪ Ja ťa zmením láskou bezodnou, keď otvoríš mi srdce do tmy. ♪
♪ Tak znovu běžím cestou, možná že už postý, ♪
♪ a skáču do kaluží, co mi ten svět kreslí. ♪
♪ Za roky vím, že vždy po noci přijde ráno, ♪
♪ i když jsou chvíle, kdy se zrovna dobře nesní, ♪
♪ a i když cítím, že je toho času málo, ♪
♪ pořád se v tom mým světě všechno rychle mění, ♪
♪ psí život hraje karty před duhovým mostem, ♪
♪ možná to pochopíš, až řeknou, že už není. ♪
♪ Milióny tvárí svoj svet vidia v nás, ♪
♪ z nich kométa žiari, chcú získať náš čas. ♪
♪ Svoj posledný nádych chcú s láskou ti dať,
♪ nech pochopíš. ♪
[píseň skončila]
[píseň "Život je pes“]
♪ Někdy se to holt takhle sejde, ♪
♪ že na co sáhneš, to ti nejde ani trochu, ♪
♪ milý hochu. ♪
♪ Ve dne v noci makáš jako zvíře, šampión jsi na papíře, ♪
♪ ale v praxi to drhne jaksi. ♪
♪ Když další den pod psa máš, všechno, co můžeš, poděláš, ♪
♪ když na sebe se podíváš. ♪
♪ Vždycky když život je pes a ty se začínáš bát, ♪
♪ že bys to sám neunes, od čeho jsem tvůj kamarád. ♪
♪ Budu ten, kdo ti ošetří rány, kdo ti pomůže vstát, ♪
♪ když osud zkříží ti plány, se mnou můžeš počítat, ♪
♪ když život je pes. ♪
♪ Vždycky když život je pes a ty se začínáš bát, ♪
♪ že bys to sám neunes, od čeho jsem tvůj kamarád. ♪
♪ Kdo ti ošetří rány, kdo ti pomůže vstát? ♪
♪ Když osud zkříží ti plány, se mnou můžeš počítat. ♪
♪ Když život je pes a ty se začínáš bát, ♪
♪ že bys to sám neunes, od čeho jsem tvůj kamarád. ♪
♪ Budu ten, kdo ti ošetří rány, kdo ti pomůže vstát, ♪
♪ když osud zkříží ti plány, se mnou můžeš počítat, ♪
♪ když život je pes. ♪