Uploaded by MoviesMod.org | Visit & Support
Tento seriál zkoumá dramatický příběh Mojžíše a Exodu,
do něhož jsou zahrnuty názory teologů a historiků
z různých náboženských a kulturních prostředí.
Jejich příspěvek má obohatit vyprávění,
ale neměl by být chápán jako konsenzus.
Jsem, který jsem…
a který budu.
Bible hovoří o prostém pastýři,
který byl povolán na tajemnou horu
kdesi na Sinajském poloostrově.
HORA SINAJ
Cesta je nebezpečná.
A on má nahnáno.
Ale mocná síla, které zatím nerozumí,
ho žene dál.
Víra.
Nese si s sebou tajemnou minulost.
Můj bratr není Egypťan, ale jeden z nás.
Jsem Hebrejec?
Každý krok ho přibližuje k jeho skutečnému osudu.
Bůh k němu promluvil.
Říkala jsem, abys ho sem nevodil.
Nejsi jedním z nich, Mojžíši.
Je čas propustit můj lid.
Vysvoboditel Izraelitů.
Ukaž jim cestu.
Posel Boží.
Jsem, který jsem a který budu.
BIBLE: PŘÍBĚH O MOJŽÍŠOVI
1. ČÁST: PROROK
V době velkého hladomoru
se Izraelité, potomci Abrahama,
usadili v Egyptě…
kde byli 400 let zotročeni.
Po staletí trpěli, ale jejich počet rostl.
V obavě, že by proti němu povstali,
nařídil král všechny hebrejské děti mužského pohlaví
utopit v Nilu.
Tajně ho adoptovala faraonova dcera…
Je vychováván na královském dvoře…
po boku svého strýce, budoucího krále.
Jmenuje se Mojžíš.
Přestože byl egyptským princem
a měl všechny výhody faraonova domu,
vyrůstal v něm, byl členem královské rodiny,
myslím, že uvnitř sebe věděl, že je na něm něco jiného.
Věděl, že se narodil jiný.
Tóra nám neříká, jaké bylo jeho hebrejské jméno.
Je to jedna ze záhad, která je do tohoto příběhu zahalena.
Je to také příběh o tom, jak Mojžíš postupně objevuje
svou identitu a svůj osud.
EXODUS 2:11
„Čas plynul a Mojžíš vyrostl.
Viděl, jak jeden Egypťan bije jednoho Hebreje.“
Ne!
Zpátky do práce!
Jsem přesvědčen, že v Mojžíšovi byl vrozený duch,
který se ztotožnil s útlakem,
jímž ten hebrejský otrok v té době procházel,
a myslím, že nastal okamžik prozření.
Hej ty! Přestaň!
Přestaň!
Pusť ho.
Řekl jsem, ať ho pustíš.
Ano, pane.
Den skončil!
EXODUS 2:15
„Když se o tom doslechl faraon,
chtěl Mojžíše dát zabít.
Ale Mojžíš před ním utekl.“
SINAJSKÁ POUŠŤ
O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI
Putuje na východ pouští směrem k Midiánu.
Cizinec v cizí zemi.
Už není egyptským princem
a ještě není prorokem, který osvobodí Izraelity.
Tolik židovsko-křesťanského náboženství stojí na Mojžíšovi. Je to otec zakladatel.
Všechno, co můžete nějakým způsobem, v nějaké podobě či formě znát z Bible,
lze vztáhnout k Mojžíšovi, jeho životu a službě.
Mojžíš je v židovsko-křesťansko-islámské tradici jedinečný tím,
že se objevuje ve všech třech.
Ve všech třech se mu dostává úcty jako prorokovi.
Prorok Mojžíš je v Koránu zmíněn více než stokrát.
A je tedy jedinečný v tom smyslu, že jen velmi málo proroků
má v Koránu vylíčen celý svůj životní příběh.
Všechno o jeho životě, o tom, čím si prošel, o jeho výzvách
a o tom, co udělal,
není ani část, která by se nás dnes netýkala.
Co děláte, když uvidíte jiné trpět?
Ozvete se, nebo mlčíte?
Sociální spravedlnost?
Ta začala s Mojžíšem.
Od Mojžíše vraha k Mojžíšovi osvoboditeli.
To je fascinující příběh.
Podívejte, někdo jde.
Kdo jste?
Budu pracovat za chléb a vodu.
Můžeš pít zadarmo.
Komu vděčím za takovou laskavost?
Jetrovi. Majiteli studny. Knězovi hory.
Myslel jsem vaše jméno.
Jeho dcera.
Sipora.
Když Mojžíš uprchne z Egypta,
skončí v péči tohoto kočovného pasteveckého klanu
v divočině poblíž hory Sinaj.
Tam Mojžíš nachází záchranu.
Bavíte se s nápadníky na náš účet?
Na náš účet, Naime.
A do našich nápadníků ti nic není.
Pouštní krysy nejsou vítány.
Tenhle chce zemřít.
Možná, ale rád vás dva vezme s sebou.
Zabij ho.
Dneska ne.
Pojď.
To samy ženy vidí v Mojžíšovi něco výjimečného,
protože přijímají jeho pomoc.
Uznávají v něm vlastnosti síly a důvěryhodnosti.
V Koránu je vtipný příběh, kdy Sipora…
v arabštině by to byla Zefora.
Šla před ním,
a pak zafoukal vítr a trochu jí nadzvedl sukni.
A Mojžíš se na ni pak samozřejmě nechce dívat.
Tak jde před ní, aby se na ni nedíval zezadu.
A tato jeho galantnost je ohromila.
Dcery šly za svým otcem
a řekly mu, že Mojžíš,
ten spolehlivý a silný, jim pomohl.
MIDIÁN
Co tě přivedlo do Midiánu?
Náš faraon staví město.
Lidem přikázal pracovat jako nevolníci nebo zaplatit daň.
- Tak jsem odešel. - Do pouště?
Člověk v ní může být svobodný.
Egyptské způsoby nejsou jako ty naše.
Ale za tvou statečnost projevenou vůči mým dcerám
ti dovoluji zůstat přes noc.
Jetro je jednou z mých nejmilejších postav z celé ságy o Mojžíšovi.
O Jetrovi víme, že je milující,
že poskytuje přístřeší, že umí dobře odhadnout charakter.
Je mu jedno, jestli je to Egypťan, Midiánec
nebo kdokoli jiný.
Udělal něco, čím mu pomohl a on tu pomoc potřebuje.
Jetro je knězem midiánského lidu.
Byl to polyteistický národ,
který žil ve stejné době jako starověký Egypt
a nakonec jako starověký Izrael.
Nemyslím si, že tehdy měli monoteisty.
Myslím, že všichni věřili, že existuje mnoho bohů.
Otázkou je, kterého z nich uctíváte?
Takže ten termín je monolatrie.
Není to monoteismus, kdy věříte, že je jen jeden Bůh.
Monolatrie znamená uctívat jen jednoho Boha.
Uznáváte existenci jiných, ano?
Ale uctíváte jen jednoho.
Když vezmete Bibli doslovně,
Bůh dává naprosto jasně najevo,
že je jediným Bohem, kterého mají Izraelité uctívat.
Ne nutně dává naprosto jasně najevo, že je jediným Bohem.
V Desateru přikázání říká:
„Nebudeš mít před sebou žádné jiné bohy.“
Můžete si to vyložit tak,
že existují jiní bohové a jiní lidé tyto bohy uctívají,
ale vy, můj vyvolený lide, musíte uctívat pouze mě.
Ukaž jim cestu.
Vaše lože je připraveno.
Co vidíš?
Kdo žije na té hoře?
Nikdo. Proč?
Viděl jsem tam nahoře oheň.
Ne, to není možné.
Je to posvátná půda. Nikdo tam nesmí.
Tak co jsem tam viděl?
Ta hora je v mnoha náboženských tradicích velmi důležitým místem.
Existují bohové, kteří podle představ přebývají na vrcholcích hor,
protože vrcholky jsou vysoko a těžko dostupné
a můžou být ukryté v mracích,
z nichž lze občas zahlédnout záblesky světla.
Dovedete si představit, jak by to na někoho dole v nížině mohlo udělat dojem
jako objekt velkého tajemství.
Ukaž jim cestu.
Kdo jsem, matko?
Co to je za otázku, chlapče!
Jsi egyptský princ.
Proč?
Ostatní kluci se mi smějí.
Říkají, že jsem jiný.
Že nejsem královský jako oni.
Nejvyšší symbol v zemi.
Je v naší rodině od nepaměti.
Nikdy neztrácej ze zřetele, kdo jsi.
Jsi stejně královský jako kdokoli jiný.
Teď spi.
Můj drahý Mojžíši.
Od skonu Mahara je to pro nás těžké.
Sedm dcer a žádný syn.
Byl to můj nejlepší pastýř.
Proč nenabídnout tomu cizinci jeho práci?
Muž, co riskuje život pro cizí, je napůl zamilovaný do smrti.
Pokud se vrátí do pouště, zemře.
Bude to na našich rukou.
Máš matčinu mazanost.
Mojžíši!
Prosím, neodcházej.
Můj otec ti nabízí práci.
Midián byl pro Mojžíše útočištěm
a myslím, že mu to útočiště umožnilo
užívat si komfortu a pohodlí.
Je to místo, kde se může skrývat,
zatímco po něm pátrají egyptské úřady, protože je hledaný pro vraždu.
Z egyptského prince se stává pastýřem.
Z vysoké a mocné postavy se stává
pokornou a temnou postavou.
Stará se o stádo v midiánské poušti.
A tam ho zastihne volání.
Ukaž jim cestu.
Přinesla jsem snídani.
Takové značky už jsem viděla.
Používají je výběrčí daní.
Naučil ses je v Egyptě?
Kvůli evidenci?
A k vyprávění příběhů.
A jaký příběh vyprávějí?
Tvůj a můj.
Bože hor.
Svědku.
Dnes posvěcujeme manželství tvých služebníků Mojžíše a Sipory.
Vedle majestátu tvého příbytku
jsou naše životy ničím.
Křehké a vzácné jako tento kousek skla.
Kéž je svazek tvých služebníků
dobrý v tvých očích.
A hojný.
Je zajímavé uvažovat o tom,
že Mojžíš byl v kontaktu s mnoha různými kulturami a tradicemi.
Byl egyptským princem.
Byl zetěm velekněze Midiánu.
Byl osvoboditelem Izraelitů.
A myslím, že vícenásobné spojení s lidmi ve světě, ve kterém žil,
má význam pro svět, ve kterém žijeme my,
protože ukazuje, že mít více než jednu identitu je možné
a možná i nevyhnutelné.
Mojžíš a Sipora zakládají v Midiánu rodinu a mají dva syny.
Geršoma a Eliezera.
U prvorozeného je jeho pojmenování obzvláště důležité.
Mojžíš mu říká Geršom.
RABÍNKA RACHEL ADELMANOVÁ
„Byl jsem totiž cizincem v cizí zemi.“
Vypovídá to o Mojžíšově pocitu, že nikam nepatří, že?
Nepatří do Midiánu.
Nepatří do Egypta.
HLAVNÍ MĚSTO EGYPTA
V následujících letech
starý egyptský král umírá a na trůn nastupuje Mojžíšův strýc.
Je to faraon,
nejmocnější vládce té doby.
Kdybychom měli faraona z příběhu o exodu přirovnat
k faraonovi, kterého známe z egyptské historie,
mohl by to být Ramses Veliký,
protože příběh o exodu hovoří o tom, jak Izraelité
byli nuceni k práci a byli nuceni postavit tato dvě velká města.
Jedním z nich byl Pi-Ramesses neboli Ramsesův dům,
což bylo hlavní město Ramsese Velikého v deltě Nilu za devatenácté dynastie.
Když se dostane k moci,
vede několik tažení do oblasti Sýrie a Palestiny.
Dobývá oblasti až po Bejrút v Libanonu.
Vláda Ramsese Velikého byla jednou z nejvlivnějších a nejmocnějších
a skutečně představovala vrchol egyptské říše.
Jaké jsou věštby?
Vždy se najdou neposlušní, Veličenstvo.
Kde přesně?
V poušti, Veličenstvo.
Křováci se opozdili s úlitbou.
Bezvýznamné.
I žebrák může být osvícený.
To je pravda, pane.
Kouzlo, čaroději.
Ať pocítí naši nelibost.
Aby k nám mohli přijít s prosbou a pokorou.
Provedu, Veličenstvo.
Je krutý vůči každému, kdo se snaží ohrozit jeho království.
Byl nemilosrdný, je brutální, zabíjí lidi.
Záleží mu jen na jeho… Na udržení jeho bohatství, moci.
Kdybyste chtěli v arabštině říct, že je někdo tyran, řeknete…
Chovat se jako faraon nebo být jako faraon.
Takže to slovo se stalo synonymem pro faraonovy činy.
Nový faraon má mnoho nepřátel mimo své království.
Ale největší hrozbou pro jeho vládu je však jeho synovec,
nyní prostý pastýř v Midiánu.
Geršome!
Co jsem ti říkal? Nespouštěj to stádo z očí.
Ano, otče.
Na co ses díval?
Tři jezdci na pláni míří k naší vesnici.
- Izmaelité přijíždějí dělat potíže. - Ne.
Byli to bílí koně.
To je velmi nečekané potěšení.
Užijte si pohodlí našeho domova.
Děkuji.
Můj předák.
Vyslanci z Egypta.
Poklekněte před vyslanci Jeho Veličenstva!
Kleknout!
Omlouvám se, narodil se v cizině.
Musíte ho informovat.
Starý faraon se připojil k bohům.
Jeho prvorozený syn je novým faraonem.
Všechny pouštní kmeny musí zaplatit daň.
Jsme požehnáni a poctěni,
ale jsme také chudí.
Viděli jsme vaše stádo.
Je docela zdravé a početné.
Prosím. Odpočiňte si po cestě.
Musíme pokračovat v naší misi.
Ale vrátím se.
Jak zaplatíme, když už máme dluhy?
Budeme zdržovat, vyjednávat, jako vždy.
Ne s tímhle faraonem.
Znáš ho?
Vrahu.
Nech mě.
Nech mě být!
Přestaň! Ty! Přestaň!
Mojžíši!
Jsi tu nahoře už několik dní.
Pojď teď dolů.
Sem patřím.
Teď máš dva syny.
A manželku.
Nezasloužím si je.
A k čemu nám to je?
Ukaž jim cestu.
Musíš o mně něco vědět.
Byl jsem vychován jako princ královské rodiny.
Princ?
Proč jsi nám to neřekl?
Pouštní lidé nemají rádi egyptskou královskou rodinu.
Celou tu dobu jsi to tajil?
Kdyby to tvůj otec věděl, nedovolil by mi tu zůstat.
Zabil jsem člověka.
Úkoláře.
A proto jsi odešel z Egypta?
Potrestali by tě.
Víc než to.
Věděli by, co jsem vždycky tušil.
Že ve skutečnosti nejsem jedním z nich, stejně jako nejsem jedním z vás.
- Kdo tedy jsi? - Já nevím.
Musím to zjistit.
Na hoře je opět znamení.
Musím tam jít.
Nikdo tam nikdy nebyl.
Možná se nevrátíš.
Miluju tě víc než život.
Myslím, že Bůh nás volá různými způsoby.
Někdy je naše volání výsledkem boje.
Někdy je však naše volání odmítnutím
komfortu a pohodlí, na které jsme si tak zvykli.
A myslím, že to představuje Mojžíš.
Mojžíš byl hluboce chybující a mimořádně odolný.
Byl rozpolcený ohledně své identity.
Byl adoptovaným dítětem.
Byl osobou se záznamem v trestním rejstříku.
Část svého života byl bezdomovcem.
A jeho neúspěchy nám dávají stejnou lekci jako jeho úspěchy.
Bůh povolává, koho chce povolat.
Ve skutečnosti si neumím vzpomenout na jedinou osobu v Bibli mimo Ježíše,
která by neměla nějakou do očí bijící charakterovou vadu nebo překážku
v nějakém směru, podobě nebo formě, která by byla: „Jako fakt?“
Ale Bůh se na to specializuje.
Bůh Písma svatého je bůh, který se specializuje na to,
že bere rozbité věci a nejen je opravuje,
ale přetváří je k něčemu ještě většímu.
Sundej si boty.
Kdo jsi?
Tohle je svatá půda, Mojžíši.
Sundej si boty.
- Řekni, co ode mě chceš? - Udělej, co říkám.
Jsem, který jsem a který budu.
Bůh Abrahamův, Izákův a Jákobův.
Bůh Izraelitů.
Bůh všeho.
A ty jsi, který jsi
a který budeš…
můj posel.
Hebrejská Bible zásadně zdůrazňuje,
že lidské bytosti nemohou Boha vidět.
Nemohou být ve fyzické přítomnosti Boha.
Je tu jedna velká výjimka.
Tou výjimkou je Mojžíš.
Jsi opravdu Bůh?
Jsem, který jsem a který budu.
Je tam keř, který hoří, ale neshoří.
Židovský filozof Filón, který žil v době kolem Krista,
to čte alegoricky.
Říká, že je to symbol zotročení Izraele,
tedy že hoří, ale neshoří.
Stále přežívají.
Pozoruji tě už léta, Mojžíši.
Hledáš. Kladeš otázky.
A přivedl jsem tě sem, abych odhalil tvé poslání.
Vrátíš se do Egypta.
Přemluvíš Hebrejce, aby tě následovali.
A mým jménem budeš požadovat jejich osvobození od faraona.
Faraon Hebrejce nikdy neosvobodí.
Bude se bránit.
A já ho za to zmlátím.
Co mám já společného s Hebrejci?
Nejsem vůdce a ani muž slov.
Dokud nenajdeš svou cestu,
bude za tebe mluvit tvůj bratr Áron.
Můj bratr?
Běž do Egypta.
Oznam se Hebrejcům jako můj posel.
Řeknu ti své jméno.
Jméno, pod kterým jsem známý.
A oni poznají, že mluvíš mým jménem.
Jsem, který jsem.
Mojžíš neví, zda bude přesvědčivý.
A Bůh řekne: „Dobře, neboj, řeknu ti své jméno.
Jsem…
Jsem, který jsem,“
nebo „Stanu se, čím se stanu.“
Co je to za jméno?
Je to jméno, které je slovesem.
Bůh je sloveso.
Nejsem určen k tomuto úkolu.
Nejsem ani dobrý člověk.
Vybral jsem si tebe.
Mojžíši.
MIDIÁN
Siporo! Siporo, musíme jít!
Viděl jsem Boha.
Boha? Jakého Boha?
Boha Hebrejů. Boha všeho.
Má pro mě úkol.
Zabal oblečení pro sebe a děti. Hned vyrážíme.
Hospodin řekl Mojžíšovi v Midiánu:
„Vrať se do Egypta, neboť všichni, kdo tě chtěli zabít, jsou mrtví.“
SINAJSKÁ POUŠŤ
Mojžíš tedy vzal svou ženu a syny,
posadil je na osla a vydal se zpět do Egypta.
Ztratili jsme se!
Bůh nám ukazuje cestu.
Už jen tři týdny do Gošenu.
A co pak?
Zastavíme ve vsi. Je tam hostinec.
Tam se setkáme s mým bratrem Áronem.
S bratrem, o kterém ti řekl Bůh? O němž ani nevíš, že existuje?
Je to Boží slovo. Já tomu věřím.
- Když tam bratr nebude… - Bude.
…až dorazíme do Gošenu, můžeme se vrátit?
- Bude tam. - Ale když nebude.
Bude tam bratr!
Ale když nebude!
Přines mi to maso.
Já v tohohle Boha nevěřím.
- Hebrejci trpí. - Věřím v naši rodinu.
Jsem tvůj manžel!
S tebou po boku je snad mohu vysvobodit.
Mojžíš se řídí Božími pokyny
a vydá se přes poušť, aby se setkal se svým bratrem Áronem.
Jak poznáš svého bratra?
Je to on?
Posaď se.
Dělej.
A vy.
Ve snu ke mně promluvil hlas,
který mi řekl, že když sem přijdu,
setkám se s tebou.
Jak víš, kdo jsem?
Znám tě celý tvůj život.
Jsem Áron, syn Amramův.
Hebrejec.
Tvůj starší bratr.
Jsem Hebrejec?
Je to zvláštní a podivuhodný příběh.
Když jsem byl malý,
faraon se obával, že Hebrejců přibývá
a jednoho dne ovládnou jeho království.
Nařídil usmrcení všech hebrejských novorozenců mužského pohlaví.
Když začalo zabíjení, nebyl jsi ještě na světě.
Kromě kmenových skupin na začátku první kapitoly,
jsou v příběhu Exodu první dvě jmenované osoby Šifra a Pua.
A jsou to porodní báby.
A udělají něco pozoruhodného.
Vzepřou se příkazům nejmocnějšího člověka svého světa,
egyptského faraona,
protože odmítnou plnit jeho příkazy.
Mohli byste je považovat za první příklad občanské neposlušnosti.
V knize Exodus jsou hebrejsky popsány jako…
…což znamená „porodní báby Hebrejců“
nebo to také může být „hebrejské porodní báby“.
Z gramatického hlediska nelze určit,
co z toho to znamená.
Tyto dvě ženy, které možná samy nejsou Hebrejky,
nasazují krk za Hebrejce.
Neuvědomují si, co uvádějí do pohybu.
Ale my to víme.
A jedna z věcí, která mi připadne nesmírně dojemná, je, že možná, jen možná,
se lidské vykoupení rozbíhá ve velkém měřítku,
když lidé statečně povstanou,
aby udělali něco pro někoho jiného.
Naše matka Jochebed
tě porodila tajně.
Podle midraše se při jejím prvním porodu
celá místnost zaplní světlem.
Když spatří dítě, vidí, že je v dobrém stavu.
V hebrejštině je to…
Vidí, že je dobrý.
A tento výraz, že to bylo dobré,
jsme neslyšeli od první kapitoly Genesis.
Od prvních sedmi dnů stvoření.
A ona říká: „Je výjimečný.
Musí být schovaný. Musí být zachráněn.“
Když egyptští vojáci chodili v Gošenu od dveří ke dveřím,
vymysleli jsme plán, jak tě ochránit.
Víme, že je tu dítě.
Už jdou.
Árone, utíkej se schovat. Běž do úkrytu. Běž!
Mým úkolem bylo na tebe dohlédnout.
Udržet tě v úkrytu.
Říkala jsem vám to.
Dítě se narodilo mrtvé.
Ukažte nám tělo!
Včera ho pohřbili.
Musíte obtěžovat matku v jejím zármutku?
Počkat.
Poslouchejte.
Držel jsem tě tak pevně, bál jsem se, že budeš plakat.
Vrátíme se.
Jdeme.
Ne!
Ale ne!
Ne!
Byl jsi v bezpečí.
Ale věděli jsme, že je jen otázkou času, než se egyptští vojáci vrátí.
Pro mě je zajímavé, že v těch prvních několika kapitolách
knihy Exodus,
se text tak silně zaměřuje na moudré,
chytré a odvážné činy vzdoru, které vykonávaly ženy.
Některé z nich Hebrejky, jiné ne,
ale všechny tyto odvážné činy podstupují
navzdory faraonovým zákonům a nařízením.
Mojžíšova matka učiní mučivé rozhodnutí vložit dítě do košíku
a poslat ho zoufale po vodách Nilu.
Jak zoufalý čin.
Ach, Bože.
Bože, doufám, že se někde najde někdo, kdo není tak strašný.
A pokud ano, tak ať najdou to dítě.
To je zdrcující.
Naše matka tě poslala po Nilu,
aniž by věděla, co ti osud přichystal.
Dokážou ho ukrýt na tři měsíce.
A na konci tří měsíců postaví malou archu.
Hebrejsky se tomu říká teva. Je to stejné slovo jako pro Noemovu archu.
Noemova archa je také teva obložená smolou.
A tak tu máme tyto dva příběhy. Jeden ze začátku knihy Genesis
a nyní máme začátek knihy Exodus, kde se stane něco velkého
a je to kvůli teva.
A teva veze někoho, kdo bude představovat nový začátek.
Město Pi-Ramesses.
HLAVNÍ MĚSTO EGYPTA
Rozrostlo se.
Obluda.
Živící se lidskou krví.
Naší.
Bude to skvělé.
Jsi příliš pyšný, bratře.
Náš otec postavil Amonův chrám,
aby se jeho jméno připomínalo navěky.
A ty teď odstraníš jeho zasvěcení a nahradíš ho svým?
Otec ho vytvořil ještě před dokončením chrámu.
Náš lid na otce vzpomíná s láskou.
Otec byl tyran.
Lovil hebrejské děti, protože se bál vzpoury.
Hamane, jaké je složení našich zaměstnanců?
Pětina Egypťanů, pane.
Pětina válečných zajatců.
Zbytek, Hebrejci.
Energičtí a zruční pracanti.
A chtěl je zkrouhnout, protože se bál vzpoury.
Já jsem z jiného těsta.
A jak se naše město šplhá k nebesům, ano.
Naši bohové se budou opájet slávou.
Pojem otrok v Egyptě neexistoval.
Dejte se do práce!
Ale měli jsme válečné zajatce. Měli jsme služebnictvo.
Byla to nucená práce.
Pro egyptské krále to nebylo nic neobvyklého.
Otrocká práce v Egyptě
měla pro tamní ekonomiku zásadní význam.
A tak když řeknete: „Propusťte můj lid,“
tak přirozená otázka faraona a celé egyptské ekonomiky zní:
„A pracovat bude kdo?
Kdo si vezme tuhle práci na svá bedra?“
Stejně jako v roce 1863
při vyhlášení emancipace vyvstala otázka:
„Když propustíte všechny otroky, kdo bude sbírat bavlnu?“
GOŠEN
Gošen leží na předměstí Pi-Ramesses.
Abrahamův vnuk a pravnuk se tam usadili o čtyři století dříve,
když je z Kanaánu vyhnal hladomor.
Faraon říká: „Skvělé, přiveďte je sem. Osídlí zemi.“
Časem se stane to, že Izraelité jsou vnímání jako čtvrtá kolona.
Rychle rostou. Mají vlastní identitu.
Nezapadají tak, jak bychom chtěli.
Musíme na ně dávat pozor.
Takže je vytvořen systém, podle kterého je držíme jako ještě ne otroky,
ale děje se to postupně.
Práva se odebírají. Než se nadějete, ohlédnete se a už ani nevíte,
jaký byl život, když jste je měli.
Ahoj.
Miriam.
Tohle je náš bratr, Mojžíš.
Říkala jsem ti, abys ho sem nevodil.
Pojď.
To nic. Pojď. Prosím.
Prosím.
Musíš být vyprahlý.
Chceš něco k jídlu?
Napij se a pak bys měl odejít.
Kdy jsi jedl?
- Tak to matka chtěla. - Měla bys ho vyslechnout, Miriam.
Bůh k němu promluvil.
Bůh k nám všem přichází ve snech.
To nebyl sen.
Promluvil ke mně na hoře.
Řekl mi, ať sem přijdu osvobodit náš lid
a odvedl ho do Kanaánu.
Náš Bůh už stovky let k nikomu nepromluvil.
Je to tak.
Hebrejci jsou v Egyptě 430 let.
A většinu této doby strávili jako otroci.
Co se stalo se vztahem mezi Bohem a izraelským lidem
během všech těch beznadějných, nekonečných staletí otroctví?
Vzdali se?
Dospěli k závěru, že příběhy, které jim vyprávěl
jejich praotec Abraham
a příslib, že se nakonec stanou svobodným lidem v zaslíbené zemi?
Došli k závěru, že to prostě nebyla pravda?
A Tóra nám to neříká.
Ale jedna z vět, která mě opravdu zaráží,
je, jak Bůh říká Mojžíšovi: „Rozpomněl jsem se na svůj lid.
Slyšel jsem jejich volání.“
Kdykoli to čtu, moje první reakce je: „Co ti tak dlouho trvalo?“
Matko.
- Vezmu tě… - Nikoho nepoznává.
Můj malý Mojžíš.
Vrátil ses?
Děkuju.
Ach, děkuju.
Děkuju.
Neříkejte to předákovi.
Za své postavení vděčí Egypťanům. Prozatím jen shromážděte starší.
Mojžíši, až přijdou, můžeš je oslovit.
Já ne. Áron.
V Koránu, když Mojžíš mluvil s Bohem na hoře, řekl mu:
„Pošli se mnou Árona, protože je výmluvnější
a umí se vyjadřovat lépe než já.“
Takže koránský výraz, je to zatuhlý nebo zauzlený jazyk.
Jak si to vyložíte, může to být fyzická vada,
nebo jen psychická.
Že se opravdu bojí vrátit k faraonovi
a pravděpodobně nebyl tak výřečný jako Áron.
To je opravdu krásný okamžik, protože říká Bohu:
„Hele, fakt by se mi hodila pomoc s touto velkou misí.“
A Bůh odpovídá a Áron je ve skutečnosti povýšen do stavu proroka.
A tak působí po boku Mojžíše, aby pomohl v této misi.
Tohle je Mojžíš, můj bratr.
Není Egypťan.
Ale jeden z nás.
Přišel k nám s poselstvím.
Jakým poselstvím?
Datan, hlavní předák.
Pamatuješ si na mého bratra.
Je to dobrý člověk.
I když žil jako Egypťan.
Zabil strážného, co zbičoval Bukiho.
Dobře si to pamatuji.
A Bůh…
Náš Bůh…
Bůh Abrahamův
přišel za mým bratrem
a přikázal mu, aby nás vyvedl z otroctví,
abychom se mohli vrátit do země, odkud jsme přišli.
Řekl jak?
Zeptej se ho jak.
Požádáme faraona o povolení vycestovat z města.
- Panebože! - Ne!
Nám všem.
Řekneme, že je čas dát naše oběti našemu Bohu.
Zvířecí oběti, které by Egypťany rozhněvaly.
Faraon nás nechá jít na tři dny do pouště.
Jakmile se ztratíme z dohledu, utečeme.
Synu Amramův, chci věřit příběhu tvého bratra.
Ale když s touto žádostí přijdeš za faraonem, vysměje se ti.
Můj bratr mluvil s Bohem.
Co?
Přikázal mi, abych vás osvobodil.
Abych osvobodil náš lid.
Když Bůh říká, ať to uděláme,
pak to vyjde.
Mojžíši.
Řekl ti své jméno?
Ano. Ano, znám ho.
V každé generaci
se jméno našeho Boha předávalo.
Abychom ho znali, až přijde taková doba.
Serach.
Řekli: „Pojďme se poradit se stařenkou Serach Bat Ašer.“
Má ta zvláštní slova?
Znáte to jméno, že?
Řekla vám to matka.
Takže pokud Mojžíš zná to jméno,
viděl našeho Boha.
Mojžíši.
Bůh je s námi.
Ona říká: „On má zvláštní slova, slova vykoupení.
On je skutečný.
On je vykupitel. Je to Bohem vyvolený prorok.“
Tolik k tajemství.
Je to pravda? Vrátil se náš Bůh?
Pověz nám o něm.
Ukaž jim to.
On je ten jediný pravý Bůh.
Je to Bůh, který chránil Josefa,
když ho bratři zradili.
Je to Bůh, který mu řekl,
že jednoho dne budou jeho kosti navráceny do Kanaánu.
Je to tentýž Bůh, který uzavřel smlouvu s Abrahamem,
Josefovým pradědem.
Aby mu náš lid patřil navždy.
Zápasil Abraham s Bohem?
Ne, byl to Jákob, Josefův otec.
Setkal se s Hospodinem v noci a zápasili až do svítání.
A nechtěl Hospodina pustit, dokud mu nepožehnal.
A když mu Hospodin požehnal, dal mu jméno Izrael.
Ten, kdo u Boha zvítězí.
Jaká je naše vlast?
Opravdu byla potopa?
A co zvířata?
Ano, byla potopa.
Muž, který nás před ní zachránil, se jmenoval Noe.
Postavil archu.
Kolik dní trvala potopa?
Čtyřicet dní a čtyřicet nocí.
Jak vznikl svět?
Náš Bůh ho stvořil za šest dní.
A mluví o Adamovi a Evě,
Noemovi, Izákovi a Izmaelovi,
Jákobovi a Ezauovi.
Muž, který utekl z Egypta jako uprchlík, se vrací domů jako prorok.
Jak jsi věděla, že to jméno znám?
Jsem porodní bába.
Jsme blízko Bohu.
Při narození a smrti lze cítit jeho přítomnost.
A přesto nemáš vlastní děti.
Když jsem byla připravená na vdávání,
stále ještě zabíjeli chlapečky.
Radši pomáhám jiným.
Tam jsi byl ty.
Nedaleko zahrady ženského paláce.
Když tě princezna vyzvedla.
Viděla jsi to?
Zařídila jsem to.
A tak Mojžíšova matka řekne jeho sestře jen tohle jediné:
„Následuj ho.“
A v arabštině je to vlastně jedno slovo.
A tak je docela odvážná v následování tohoto dítěte.
Šifro, musím ti něco říct.
A ona je velmi nápaditá
a najde způsob, jak vrátit svého bratra jejich biologické matce.
Odpusťte mi, má paní.
Znám kojnou pro princeznino dítě.
Princezna, dcera faraona, se nikdy nezeptá:
„Kdo jsi?“
Nejspíš neví,
že se jedná o biologickou matku dítěte.
Biologická matka je předurčena k tomu, aby se stala tou,
u jejíhož prsu se bude kojit a první dva nebo tři roky stráví
kojením u matčina prsu.
To znamená, že jeho mame-lošn, jeho mateřský jazyk, slyší ho od dětství.
Ukolébavky, hebrejština.
Představuji si písničku, ukolébavku, kterou si odnesl v podvědomé paměti.
Líbí se mi, že ten příběh začíná
u jedné kojící ženy a jejího dítěte.
Jak je pravděpodobné, že si v naší představě myslíme,
že revoluce započne u kojící matky?
Byla tam vyšší síla.
Vždycky.
Odtáhla tě pryč a pak přivedla domů.
Ty jsi naše pojítko.
Ten, co jde mezi.
Matka mi zítra pomůže promluvit s faraonem.
Faraonova sestra není tvoje matka.
Není, a přece je.
Někdo se blíží, má paní.
Po dlouhé cestě.
Cizinec.
Přesto zná vaše srdce.
Zbledla jste, má paní.
Co se děje?
Můj syn se vrátil.
Je to Mojžíš.
Překlad titulků: Kateřina Richard
Uploaded by MoviesMod.org | Visit & Support