Uploaded by MoviesMod.org | Visit & Support
Faraon!
Cine ești?
Faraon…
Arată-te!
Vei cădea.
Eu sunt distrugătorul.
Imperiul tău va cădea.
Eu sunt distrugătorul.
Faraon…
O, zei!
Ce înseamnă asta?
Eu sunt distrugătorul.
Stăpâne!
Stăpâne, te simți bine?
Am avut un vis…
Eram înconjurat de întuneric.
Umbra unui bărbat…
Haman, trimite patrule pe străzi!
Umblă un ucigaș printre noi.
Da, Măria Ta.
TESTAMENT: POVESTEA LUI MOISE
PARTEA 2: PLĂGILE
În vremea Regatului Nou, când putea avea loc povestea Ieșirii,
egiptenii venerau un panteon de zeități, mai mulți zei,
unii cu cap de animal, alții cu cap de om,
care întruchipau diverse aspecte ale lumii naturale
care puteau fi stăpânite și valorificate în beneficiul egiptenilor.
Faraonul era considerat un intermediar
între oameni și zei.
Și-au făcut chiar statui cu urechile mari,
care însemnau că-i aud pe oameni și le transmit zeilor rugămințile lor.
Faraonul era o ființă semi-divină.
În esență, un zeu pe Pământ.
Era mediatorul între lumea muritorilor și lumea divină.
Adevărata dramă a Ieșirii nu se desfășoară între Moise și Faraon.
Pare, dar se desfășoară între Dumnezeul evreilor, Iahve,
și zeii Egiptului.
Acolo e adevărata tensiune.
Cine va avea drepturi asupra poporului evreu?
Îl vor sluji pe Faraon ca sclavi
sau pe Iahve în calitate de credincioși?
GOȘEN
Te vei întoarce în Egipt.
Faraon nu-i va lăsa să plece.
Se va împotrivi. Și-l voi lovi pentru asta.
A fost a marelui nostru strămoș Iosif,
fiul lui Iacov,
fiul lui Isaac,
fiul lui Avraam.
Moise ajunge să-și cunoască identitatea israelită
abia mai târziu în viață.
Aș spune că e un hibrid între egipteni și israeliți.
Și cunoașterea libertății,
faptul că a crescut liber
i-a dat acces la ce însemna, de fapt, libertatea.
Izbăvitorul israeliților trebuia să fie cineva
care nu suferise trauma robiei.
Pe oamenii afectați, Biblia îi descrie ca fiind înguști la spirit.
Nu-și puteau imagina o viață diferită de cea pe care o trăiau.
Era nevoie de cineva cu o viziune mai amplă.
Cineva de la curtea unui faraon.
PI-RAMSES, CAPITALA EGIPTULUI
Nu e vorba doar că Moise se confruntă cu un faraon,
cu un conducător nedrept, dar îl și cunoaște foarte bine.
A crescut în familia lui, au format o relație.
Prin urmare, dimensiunea politică
și dimensiunea personală sunt complet interconectate.
Pentru Moise, miza e uriașă.
Are sarcina de a elibera un întreg popor.
Nu e vorba doar de soarta lui,
are și o misiune foarte dificilă.
Stai!
O caut pe prințesa Bitia.
Valea, râtane!
Prindeți-l!
Mă cheamă Moise! Moise!
Spune-i prințesei că s-a întors fiul ei!
Unde e?
Deschide îndată!
El este!
Doamna mea…
Lasă-ne!
Dragul meu băiat!
Nu ești în siguranță aici.
Știu că nu l-ai ucis pe omul acela, dar alții vor să te pedepsească.
Trebuie să pleci imediat!
Am aflat.
Am aflat ce s-a întâmplat când eram copil.
Am un frate.
Și o soră.
Mi-am găsit prima mamă.
Eu…
Pierdusem un copil.
S-a născut mort.
M-am gândit să mă înec în Nil.
Dar râul mi-a dat o viață nouă.
Mi te-a dat pe tine.
Și a venit fata lui Faraon cu slujnicele ei.
A venit la Nil și a auzit un plânset.
Și vede o mică arcă.
Își deschide brațul și brațul i se întinde.
Își dublează lungimea, se extinde.
Aduce arca la mal și o deschide.
Și, din nou, parcă o lumină umple lumea
când privește acest copil.
Își dă seama îndată că pruncul e evreu.
Ce frumos ești!
- E dintre copiii evreilor? - Să nu mai spui așa ceva!
E un dar.
Da.
Da, ești un dar.
Dar, domniță, nu-l poți păstra.
Nu îndrăzni să-mi spui ce să fac!
Îl vom duce la palat. Nimeni nu știe de pierderea mea.
Acesta va fi copilul meu.
Și dacă află tatăl tău?
Avem un secret de păstrat.
Împreună.
Să-i spunem Moise!
„Din apă l-am scos.”
Moise al meu…
Un nume egiptean?
Pentru un prinț egiptean.
Fiica faraonului îi dă copilului pe care-l ia de pe Nil numele de Moise,
AUTOR, „MOISE: UN STRĂIN PRINTRE NOI”
Este o poveste despre o prințesă egipteană care nu vorbește ebraica
și n-are motiv să-i dea copilului nume ebraic.
Deci avem această saga uimitoare
a marelui izbăvitor al poporului evreu
care vine în Egipt spunând „Dumnezeu m-a trimis să vă eliberez”
și are un nume care nu e ebraic.
Ar fi ca și cum ar apărea astăzi în fața comunității evreiești
și l-ar chema Kareem sau Mary Jane
sau ceva dintr-o altă cultură dominantă.
Moise e numit așa cum i-a spus fata lui Faraon.
Apoi Midrașul încearcă să aducă aceste două versete
în armonie unul cu altul
și spune că prințesa, Bat Faraon, fiica lui Faraon,
a fost adoptată de Dumnezeu ca fiică a Sa,
Bat Yah, „Bitia”, fiica lui Yah.
Fiica Dumnezeului evreilor.
Nicio altă persoană nu mai e numită „fiica lui Dumnezeu”.
Nimeni altcineva.
„Batyah” e un nume unic.
Am nevoie iar de ajutorul tău, mamă.
E adevărat.
L-am ucis pe omul ăla.
Pleacă!
- Acum! - Nu pot.
- Mi s-a spus să mă întorc. - Ți s-a spus?
Cine ți-a spus?
Dumnezeu.
Care dumnezeu?
Cel care m-a adus la tine în pruncie.
Dumnezeul evreilor.
Mi-a spus să-mi conduc poporul spre libertate,
să-i duc înapoi în țara lor, Canaan.
Faraonul nu le va da niciodată libertatea!
Ascultă-mă! Mâine e ziua prințului.
Niciun faraon nu-și poate refuza supușii în acea zi.
Moise, ascultă-mă!
Fratele meu a avut un vis, o premoniție.
Au fost făcute sute de arestări.
Cei arestați sunt torturați!
Nu l-am mai văzut așa.
Pleacă din oraș, acum!
Pot trăi fără să te mai văd dacă știu că ești în viață.
Ai grijă să nu fii văzut!
Faraonul nu trebuie să afle că te-ai întors.
Promite-mi!
Nu ți se potrivea.
Te înșeli, i se potrivea.
Îi vine bine. E veșmânt de profet.
Ajunge!
Soția mea are dreptate. Nu-s demn de veșmântul acesta.
Eu sunt Cel ce sunt
și voi fi în veci.
Iartă-mă, Doamne!
Unde ți-e credința, Moise?
Mă tem, Doamne.
Vor fi trei semne care-i vor dovedi lui Faraon că eu sunt Domnul.
Dacă ai credință,
ți se vor încredința să le arăți.
Și dacă șovăi?
De Soarele și Luna s-ar îndoi,
într-o clipă, amândouă ar pieri.
Cred că relația dintre Moise și Dumnezeu era atât de… reală.
„Doamne, îmi spui să fac chestia asta,
dar uite ce părere am eu.”
„Am niște întrebări. Am niște probleme.”
În povestea lui Moise din Qur'an,
Dumnezeu îi cere să facă lucruri dificile,
știind că n-ar fi capabil prin forțe proprii.
În multe privințe,
cititorului Qur'anului sau celui care-l ascultă
i se cere să se pună în această postură,
să se întrebe: „Care sunt marile chemări ale vieții mele?”
„Cum stabilesc o relație de încredere cu Dumnezeu,
cu această atotputernică forță care mă va ajuta pe drumul meu?”
Astăzi, sărbătoresc aniversarea de 18 ani a fiului meu.
Și acum, după cum e obiceiul,
vreau să împărtășesc bucuria acestei zile de bun augur
cu poporul meu iubit.
Cine vrea să-mi ceară o favoare?
Lasă-ne să trecem!
Arată-le un semn!
- Ai auzit pe Faraon! - Nu pentru cei ca tine.
Vor fi trei semne care-i vor dovedi lui Faraon că eu sunt Domnul.
E un semn!
Dumnezeu îi dă lui Moise trei semne,
ca Moise să se prezinte în fața lui Faraon
cu un soi de „acreditare”.
Trebuie să fie crezut.
I se spune: „Bagă-ți mâna în sân!”
Și când o scoate, e plină de lepră.
Arată a moarte.
Tu!
O să vorbească!
Moise!
Te-ai întors.
Îl cunoaște!
În straie de cerșetor.
De ucigaș, chiar.
Presupun că ai venit să ceri iertare în această zi fericită.
Și aleg…
să ți-o acord.
Să-i fie ridicată pedeapsa pentru crimă!
Cel mai prețios lucru din lume este libertatea.
Asta te rugăm să ne dai.
- Așa am și făcut. - Lasă-mi poporul să plece!
- Ce popor? - Evreii.
Evreii?
Tu nu ești evreu.
De ce te dai drept om de rând?
Te implor, lasă-ne să mergem în deșert să ne închinăm Dumnezeului nostru.
„Dumnezeului nostru”?
Spune-mi, mare vizir, am auzit de vreun dumnezeu al evreilor?
Este în Cartea Zilei?
Nu, stăpâne.
A fost vreodată pomenit în Cartea Morților?
Nicio vorbă, stăpâne.
Atunci cine e?
E un Dumnezeu care face minuni.
- Am văzut cu ochii mei. - Arată-mi!
Arată-mi ce poate face zeul tău!
Șarpele e unul dintre zeii egiptenilor.
Este „uroborus”
și e asociat cu Nilul.
Acesta e toiagul magic pe care îl poate transforma în șarpe.
Îl transformă în simbolul Egiptului.
Vrăjitori!
Arătați-ne magie adevărată!
Egiptenii erau renumiți pentru magie.
Dacă vrei să faci un semn, să-i domini pe egipteni,
trebuie să-i domini la ceva la care se pricep.
Și se pricepeau la magie.
Magia egipteană sau heka, cum o numeau ei,
se baza mai mult pe cuvântul scris sau vorbit.
De acolo îi venea puterea, forța divină.
În mod simbolic, șarpele lui Moise
înghite regalitatea, puterea și autoritatea Egiptului.
Nu uitați că faraonii, cel puțin o vreme, au purtat o coroană cu cobră.
Stăpâne, asta nu e doar magie.
Omul ăsta slujește un zeu mai puternic ca ai noștri.
Arestați-l!
- Frate… - Tăcere!
Nu știu…
Nu cerem decât trei zile.
De ce să-ți ascult zeul?
Ce orașe a cucerit?
Ce bătălii a câștigat?
- Da. - Da!
El a făcut cerul, pământul și tot ce e pe el.
Minți!
Eu sunt stăpânul lumii,
mult-iubit de zeii care m-au creat pe mine și Nilul.
Nu. Există un singur Dumnezeu adevărat.
Și acest Dumnezeu, Dumnezeul meu, te-a creat!
N-am auzit de zeul ăsta!
Să vorbească!
În numele meu și al fiului meu,
le mulțumesc lui Ra și Isis pentru acest spectacol neașteptat
și extraordinar de distractiv.
Luați-i pe măscăricii ăștia din ochii noștri!
Plecați!
Cea mai urâtă trăsătură a lui Faraon e aroganța lui,
care-l pune perfect în contrapartidă cu Moise,
pentru că principala trăsătură a lui Moise e smerenia.
Deci aroganța se confruntă cu smerenia.
Le-am arătat! Au văzut puterea Domnului cu ochii lor.
Îl cunosc pe omul ăla. Nu putem fi siguri de nimic.
Plecați!
Să fi văzut ce față a făcut Faraon!
- Ascultă-mă! - Apoi…
Domnul mi-a spus că Faraon se va împotrivi și că-l va lovi pentru asta.
Faraon s-a împotrivit, dar Dumnezeu nu l-a lovit.
Înțelegi?
Zi-mi despre nașterea lui Eliezer.
Ce?
Surorile mele și toată lumea
spuneau că a doua naștere va fi mai ușoară ca prima.
Spune-mi ce-ți amintești tu!
A durat peste trei zile.
Eram sigur că o să-l pierd.
Și pe tine.
Și totuși, n-a fost așa.
Poate Domnul îți va lovi unchiul,
dar s-ar putea să dureze mai mult decât crezi.
Și să fie mai greu,
greu cât să urli la stele, ca mine.
Se va face voia Domnului.
Oamenii așteaptă să-i îndrumi.
Cine sunt eu să-i conduc?
Ești cel care vorbește cu Dumnezeu.
Ăsta ești.
Nu trece zi în care să nu mă simt, în vreun fel sau altul,
nesigur sau anxios în legătură cu ceva. Sau necorespunzător.
Și mă gândesc la neajunsurile lui Moise.
Avea „cazier”, avea un istoric groaznic.
Trăise 40 de ani în obscuritate, dar Dumnezeu l-a ales.
„Te voi folosi.”
Ne identificăm cu povestea lui Moise
pentru că ne vedem pe noi înșine în viața lui,
în întrebările și „certurile” lui cu Dumnezeu.
„Doamne, ai ales omul nepotrivit.”
M-ai trădat atâția ani!
După ce am pierdut copilul, am zis că e un dar de la zei.
Cred că înnebuniseși, de l-ai mințit așa pe tata!
Tata a poruncit să fie uciși atâția prunci evrei nevinovați.
Aceea a fost nebunie!
A fost o grozăvie!
Călcându-i voia, am adus blestem asupra noastră!
Am văzut ce tu n-ai văzut.
Dacă vrei să te înhăitezi cu trădătorii, o poți face din temniță.
Eu nu pot explica puterea pe care ne-a arătat-o azi, tu poți?
Ești sângele meu.
Avem o legătură de neșters.
Trebuie să alegi!
De partea cui ești?
Un muncitor de rând nu e o amenințare pentru regatul tău.
Mă ocup eu să fie executat.
Nu voi fi provocat să mă pripesc!
Vorbesc pentru evrei și nu trebuie transformați în martiri.
Există o altă cale.
Cei care au timp să meargă în deșert
nu au, se vede, suficient de lucru!
De acum înainte,
evreilor nu li se vor mai da paie pentru cărămizi!
Vă veți căuta paiele în țărână,
dar din lucru nu vi se va scădea nimic!
O să ne omoare!
Leneșii n-au ce căuta în regat!
Veți munci mai mult!
- Muncim din greu! - Nimeni nu muncește mai mult!
Acum vedem consecințele nesăbuinței noastre!
Sper că Dumnezeul nostru te vede și te judecă.
Ce pot să fac?
Ce? Să nesocotesc porunca Domnului?
Nu, ar fi trebuit să suferi,
cum am suferit noi înainte să vii tu să ne conduci. Și acum vei suferi!
Domnul poruncește ce vrea El.
Și Faraon ne va face din cariera asta mormânt!
Rușine să vă fie!
Rușine să vă fie tuturor!
Patru sute de ani de trudă în țărână nu vă sunt de ajuns?
Îl vreți pe Faraon drept stăpân?
Un stăpân al suferinței?
Sau vreți să scăpați de orice stăpân?
Trebuie să luptăm pentru libertate.
Să riscăm totul!
- Da! - Da.
Libertatea nu ni se dă. Trebuie s-o câștigăm!
- Da! - Așa e.
Ascultați-l pe Moise!
Lăsați-l să ne conducă!
- Bine. - Da.
Moise!
Mamă! Sefora!
- Moise! - Mamă!
Mamă!
Ajută-mă!
Hai!
Eu sunt Cel ce sunt și voi fi în veci.
M-am dus la Faraon și Ți-am făcut voia și am adus năpastă pe capul nostru.
Nu uita cine Sunt, Moise.
Du-te și vorbește cu Faraon dimineață, când se plimbă pe lângă Nil.
De ce? Faraon nu ne va lăsa să plecăm.
Fă cum îți spun!
Du-te cu Aaron!
Folosește-ți toiagul!
Ai credință, Moise!
Mamă!
Eu sunt.
- Eu sunt, Moise. - Fiule…
Dumnezeu a fost aici.
Calea e pregătită, fiule.
Arată-le calea,
oriunde va duce.
Așa voi face.
Așa voi face, mamă. Așa voi face.
FLUVIUL NIL
„Zis-a Domnul către Moise: «Inima lui Faraon se îndărătnicește
și nu lasă poporul.
Du-te dar la Faraon dimineață; iată el are să iasă la apă,
iar tu să stai în calea lui, pe malul râului.
Și toiagul acesta, care s-a prefăcut în șarpe,
să-l iei în mâna ta.»”
Prindeți-l!
Așa tare te temi de noi, că nici nu ne lași să vorbim?
Am venit să-ți cerem din nou:
lasă-ne să mergem în deșert, să ne închinăm Domnului nostru.
Un zeu care trimite un criminal să vorbească în numele lui?
Dacă e nevoie, plec iar cu sânge pe mâini.
Mă ameninți?
Nu e un semn de slăbiciune să ne dai drumul.
Ci de putere.
Îndrăznești să-mi predici despre slăbiciune și putere? Mie, unui războinic?
Ești un om care poate îngenunchea popoare.
Știm asta.
Dar poți să conduci cu dragoste și să fii răsplătit.
Deci te gândești la binele meu.
Sunt vorbele unui copil găsit.
Un băiețel costumat care joacă rol de profet.
Și acum vii în fața mea…
fără loialitate sau recunoștință față de cei ce ți-au dat totul.
Imperiul Egiptean te-a făcut.
Moise, evreii ți-au sucit mințile.
Iar zeul tău
te va duce în prăpastie.
Iată puterea Domnului meu!
Dumnezeu e mare!
Acum toată apa din Egipt e sânge.
Poporul tău se va usca de sete.
Vor bea vin până vor avea iar apă.
Și se vor simți mai bine.
Nu ai a doua șansă să faci o primă impresie.
Trebuia să fie ceva care să atragă atenția faraonului Egiptului.
Și a semnalat că Dumnezeu nu glumea
în privința eliberării evreilor.
Transformarea apelor Nilului în sânge…
În loc să fie o sursă de viață,
e o sursă de moarte.
Noi nu avem probleme cu apa.
A noastră e dintr-o sursă sacră.
Prin urgii, Dumnezeul lui Israel își încordează mușchii
împotriva panteonului egiptean,
fiindcă aceste urgii reprezintă zeități egiptene.
De exemplu, prima urgie e transformarea Nilului în sânge.
Iar Nilul dă viață Egiptului.
Zeul Nilului e Hapi, o zeitate androgină.
Și faptul că pe Nil curge sânge
e ca și cum Hapi ar fi rănit sau chiar ucis
și sângerează peste tot.
Mai cu râvnă!
„Atunci au săpat toți Egiptenii în preajma râului, ca să găsească apă,
căci din râu nu puteau să bea apă.”
Nici Faraon n-a putut bea șapte zile.
Mesteca iarbă pentru umezeala din ea,
pentru că atunci când încerca să bea apă, se făcea sânge.
O nouă putere a sosit în Egipt,
iar vechea putere e nerăbdătoare să-i cunoască limitele.
Ai terminat?
Curând, Măria Ta.
Maiestate, prințesa vrea să știe când vei fi gata să vorbești cu evreii.
Să aștepte!
Gata, Măria Ta.
Faraon, venim în pace să negociem.
- Mi-ați otrăvit râul. - Nu noi.
Dumnezeu.
Sunt trucuri jalnice pe care le pot face și vrăjitorii mei.
Voi… Ați tulburat ordinea regatului meu.
O singură pedeapsă se cuvine.
E fiul meu!
Și e important pentru evrei.
Fluviul revine la normal!
De ce să-ți amărăști lucrătorii și să-i stârnești să se revolte?
Dacă spune că e evreu,
va fi tratat ca un evreu.
Puneți-i la muncă!
Trucuri jalnice.
Qur'anul îl descrie pe Faraon ca fiind, în traducere, „trufaș”.
E o traducere perfectă, pentru că surprinde esența
faptului că se crede măreț.
Când aude acest mesaj profetic de a nu fi un tiran în țara sa
și a recunoaște că Dumnezeu e stăpânul tuturor ființelor,
nu-l poate înțelege cum trebuie,
pentru că orgoliul îl împiedică să audă ce are Moise de spus.
Haideți!
La muncă!
- Ajunge! - La muncă!
Haideți!
Munciți! Mai cu râvnă!
Haideți!
Hai!
„Iată, Eu voi lovi toate ținuturile tale cu broaște.”
Dați zor!
„Râul va mișuna de broaște
și, ieșind, acestea se vor sui în casele tale,
în dormitoarele tale, pe paturile tale,
în casele slujitorilor tăi,
în cuptoarele tale și în aluaturile tale.
Se vor sui broaște pe tine,
pe poporul tău și pe toate slugile tale.”
A doua urgie e cea a broaștelor.
Și broaștele se înmulțesc.
Și se întâmplă că zeitatea egipteană a fertilității e Heqet,
înfățișată cu cap de broască.
Gândindu-ne la primele două urgii,
întrebarea e: cine controlează Nilul, Hapi sau Iahve?
Cine controlează fertilitatea, Heqet sau Iahve?
Se spune că orașele au fost invadate de broaște,
că oamenii se trezeau din somn acoperiți de broaște.
Erau atâtea broaște pe ei, că nici nu se puteau ridica.
Mâncai și-ți sărea broasca în gură.
Era ca într-un film de groază de la Hollywood.
E om, nu zeu.
Vrăjitorii au reușit să facă același lucru.
Au reușit să copieze primele două urgii, Nilul și broaștele.
Dar nu pot să le elimine.
Pot să creeze haos, dar nu și ordine.
Doar Iahve poate crea ordine.
„A chemat Faraon pe Moise și pe Aaron și a zis:
«Rugați-vă Domnului să depărteze broaștele de la mine și de la poporul meu
și voi lăsa poporul lui Israel să jertfească Domnului.»
Și Moise a zis către Faraon:
«Va fi cum ai zis,
ca să știi că nu este altul ca Domnul Dumnezeul nostru.»
Au murit broaștele de prin case,
de prin curți și de prin țarini.
Și le-au adunat grămezi, grămezi și s-a împuțit pământul.
Văzând însă Faraon că s-a făcut ușurare,
și-a învârtoșat inima și nu i-a ascultat,
după cum spusese Domnul.”
Când vin primele urgii,
mulți dintre sfetnicii lui Faraon îi spun să nu cedeze.
Dar sorții se schimbă rapid.
Nu trece mult și toți sfetnicii îi spun
că trebuie să cedeze.
Dar el nu vrea să asculte.
Îl avem pe zeul evreu de departe,
al cărui popor e înrobit, ceea ce înseamnă că e slab,
intrând pe teritoriul egiptenilor și luptându-se cu zeii lor
vreme de câteva capitole, fără să dea înapoi.
Ce-i asta?
Păduchi!
Sunt peste tot!
Egiptenilor le era frică de păduchi.
Erau obsedați de curățenie,
așa că se rădeau în cap și pe tot corpul.
Până și femeile erau rase în cap sau aveau părul foarte scurt
și purtau peruci, ca să nu aibă păduchi.
Urgiile sunt menite să escaladeze,
pentru a arăta că Dumnezeu e neînduplecat,
că Dumnezeu va pedepsi și mai aspru pentru a-Și face voia.
Plecați!
„Atunci a zis Domnul către Moise:
«Voi trimite roiuri de tăuni.»
A venit mulțime de tăuni în casa lui Faraon.
Și s-a pustiit țara de tăuni.”
Vrăjitorii mei nu pot face roiuri de insecte.
E îngrijorător.
Are puteri pe care noi nu le avem.
Nu știu ce să fac.
Spune că are un zeu de partea lui.
Doar unul.
Poate fi un zeu mai puternic decât mulți?
Ce facem cu el?
Tu ești adevăratul conducător.
Evreii au un singur zeu.
Care vorbește printr-un singur om.
Desparte omul de poporul lui.
Zdruncină-le încrederea în el.
Nu e de-ai lor.
Faraon vrea să vorbească cu tine. Trebuie să vii la palat chiar acum.
Vom veni de îndată.
Doar Moise.
Moise…
Te rog, vino lângă mine!
Bea niște vin!
E mai bun decât apa.
Ți-a fost dor de asta în exil? De răsfățurile astea?
Viața în deșert are avantajele ei.
Te simți aproape de Dumnezeu.
Deci…
Ce facem?
Moise, magia asta a ta m-a biruit.
Sunt pierdut!
Spune-mi, ce vrei?
Am spus.
Vrem să mergem în deșert să aducem jertfă Dumnezeului nostru.
Bine!
Aduceți jertfă!
Dar aduceți aici, în oraș.
Nu se poate.
Orice se poate.
Jertfele pe care le aducem noi sunt urâciuni pentru poporul tău.
Voi spune poporului meu să suporte.
Și se vor supune.
Ne trebuie doar trei zile.
Doi bărbați…
Doi zei cu vederi diferite…
Respect faptul că ești evreu.
Dar suntem o familie, Moise.
Egiptul îți aparține și ție.
Ăsta e pământul tău.
Ăsta e poporul tău.
Și suferă.
Vom găsi o cale de mijloc.
Bea niște vin!
Avem două zile.
Două zile?
Atât a vrut să-mi dea.
Putem pleca. Cu toții.
Două zile.
Două zile ar fi de ajuns dacă am merge și noaptea.
Cu femeile și copiii?
Cu toții.
Ar putea să meargă.
- Moise cunoaște deșertul! - Poporul nostru nu.
Mulți dintre ei n-au mai plecat din Goșen.
Vor fi îngroziți.
Cum îi convingem să facă asta?
L-am făcut să accepte două zile.
Ce ne-a oferit până acum?
Ce va face poporul nostru în deșert?
Simt că suntem…
Că sunt un popor stătător.
Au trecut prin greutăți, dar…
nu știu să caute hrană.
Nici să se conducă singuri.
Moise, vino, te rog!
Mai are puțin.
Mamă…
Mamă, eu sunt.
Eu sunt, Moise.
Te iubesc, Moise.
Plecăm în două zile, mamă.
Doar două zile.
Vom fi liberi.
Vei fi liberă.
Mamă…
- Mamă! - S-a dus.
Nu s-a dus. Mamă!
Mamă!
Dragă frate, s-a dus.
Soarele e la zenit.
E timpul, Moise.
Încetați lucrul!
Mergeți acasă și adunați-i pe cei dragi! Plecăm imediat în deșert.
Faraon poruncește!
Ați auzit că puteți să opriți lucrul azi
și să mergeți în deșert să jertfiți!
E o minciună!
Faraon nu a îngăduit așa ceva!
Veți continua să lucrați azi și mâine!
- Faraon ne-a făgăduit… - N-a făgăduit așa ceva.
Ni s-au promis zile libere și le luăm!
Oprește-te!
Înapoi la muncă!
Toată lumea la treabă!
Lasă așa! Vino!
Înapoi la muncă! Las-o așa!
Iar m-ai mințit!
Ai socotit greșit.
M-am încrezut în promisiunea ta!
Eu sunt în comuniune cu zeii. Sunt deasupra promisiunilor.
Acum, semenii tăi nu mai au încredere în tine. Era inevitabil.
Nu ești de-ai lor, Moise. Poate ai același sânge. Și ce?
Vrei să le redai vechiul lor zeu,
dar ce știu semenii tăi despre acest zeu comparativ cu faraonul lor?
Eu am grijă de ei.
M-am rugat lui Osiris, Horus și Isis ca ei să prospere.
Oare fără mine au de mâncare?
Au apă?
Au un acoperiș?
Dumnezeu n-a făcut misiunea ușoară pentru că noi nu o facem ușoară.
Viața nu este așa.
Ați învățat vreodată sau ați crezut că ați învățat o lecție,
dar în clipa când dați de confort,
când începe să vă fie ușor, ați cam uitat lecția?
Ați uitat ce ați învățat?
De ce e nevoie ca să înveți cu adevărat lecția? De greutăți.
Trebuie să încetăm acum!
- Să cădem la pace cu Faraon. - Nu!
Fără pace!
Moise are dreptate.
Din ce-i facem viața mai grea, ne face viața mai grea!
E nimic pentru Dumnezeu!
E ca un fir de păr de smuls.
Și atunci de ce nu-l smulge Domnul?
De ce nu dărâmă porțile și nu ucide paznicii, ca să plecăm?
Dacă Dumnezeul nostru e atotputernic, de ce nu-Și face voia?
Dacă vrem să fim un popor,
avem nevoie de putere.
Credeți că ne va fi ușor după ce ne câștigăm libertatea?
Nu.
Va fi greu să ne găsim pământ,
să ne facem un viitor.
Mai greu decât să facem un templu. Decât o mie de temple!
Și vom fi călăuziți doar de tărie și credință.
De-aia suntem puși la încercare.
Dathan!
Dathan…
Spune-le oamenilor tăi să aștepte și să îndure.
Faraon va suferi mai mult!
Publicul evident pentru urgii era Faraon și, într-o măsură mai mică,
cred că au fost și pentru poporul evreu,
pentru că cred că au fost folosite pentru a-i convinge și a le ilustra
că ceea ce se făcea nu stătea în puterea lor,
nu puteau face cu forțele lor.
Erau acolo de 400 de ani
și nu reușiseră să evite și să eludeze înrobirea.
Și totuși îl văd pe Dumnezeul lor luptând în numele lor
fără ca ei să trebuiască să ridice un deget.
Eu sunt Cel ce sunt și voi fi în veci.
Doamne!
Mâine,
toate vitele din țara lui Faraon vor muri.
Și Faraon ne va lăsa?
Nu. Nu se poate opri.
I-am învârtoșat inima.
Dar, Doamne, n-ar fi mai bine să-l faci să cedeze?
Domnul îi spune lui Moise: „Voi învârtoșa inima lui Faraon.”
Deci pasajul acela în care Domnul spune că El a învârtoșat inima lui Faraon
poate însemna că le-ar fi putut permite israeliților să plece,
dar a vrut să-l folosească pe Faraon ca mijlocitor,
să-l facă să se răzgândească.
Dumnezeu decide ce se va întâmpla, chiar dacă e paradoxal.
În opinia islamică, inima se învârtoșează
când continuă să meargă pe calea rătăcirii.
E vorba de o serie de decizii luate în timp,
care fac ca o persoană să nu mai accepte îndrumare.
Învârtoșarea inimii e un proces.
Mă gândesc la o analogie cu medicina contemporană:
colesterolul nu se acumulează brusc când faci infarct.
Plăcile de aterom se depun treptat în inimă.
Faraonul știe că vor muri nenumărați oameni
ca urmare a inimii lui învârtoșate,
dar nu știe cum să dea înapoi.
Cred că e important, moral și etic,
ca, oricât ai crede în capacitatea oamenilor
de a se reabilita și a fi mai buni…
Ne plac poveștile cu reabilitări.
Cred că Dumnezeu ne învață că unii pot fi atât de răi,
de groaznici, încât pierd capacitatea aceasta.
„De nu vei vrea să lași pe poporul Meu,
iată, mâna Domnului va fi peste vitele tale cele de la câmp:
peste cai, peste asini, peste cămile,
peste boi și oi
și va fi moarte foarte mare.”
Când s-a întâmplat?
Peste noapte.
Gata, vă rog, ridicați-vă…
Nu putem fi văzuți prea afectați.
Stăpâne!
Azi-dimineață n-au ajuns proviziile de grâne.
N-au fost animale care să tragă căruțele. Sunt moarte toate.
Toate?
Toate, în afară de ale evreilor.
Vacile și caii se îmbolnăvesc.
N-avem dovezi că a fost el.
Înapoi!
Acest faraon era așa absorbit de proslăvirea personală,
că nu era loc pentru altcineva.
Și disonanța cognitivă dintre faptul că lumea se prăbușește și el merge înainte
îmi amintește de Hitler.
Hitler, până la urmă,
era atât de devotat misiunii sale bolnave,
încât nu vedea că întregul său imperiu se prăbușea.
Și cred că, în același fel, Faraon a fost așa surprins de ce s-a întâmplat
pentru că privea doar către sine.
În ciuda tuturor minunilor și semnelor, Faraon tot se crede zeu.
Există un verset în Qur'an
în care Faraon vorbește cu unul dintre vizirii săi și-i zice:
„Fă-mi o clădire înaltă”, probabil o piramidă,
„ca să ajung la cer și să-l văd pe acest zeu al lui Moise.”
Narcisismul lui a ajuns la o cotă la care vrea să urce la cer,
să-l vadă pe zeul de care vorbește Moise.
Nu-i venea să creadă că e cineva mai puternic ca el.
Și 37 morți de tifosul de la păduchi în palatul femeilor,
aducând totalul la…
350 de morți…
în palat.
Să continui?
Stăpâne?
Dacă era așa puternic, eram și eu afectat.
Nu se poate atinge de un zeu!
„Și a plouat Domnul grindină,
așa mare, cum nu mai fusese în tot pământul Egiptului,
de când se așezaseră oamenii pe el.”
Grindina aceasta a bătut în tot pământul Egiptului,
tot ce era pe câmp, oameni și dobitoace.
Numai în ținutul Goșen, unde trăiau fiii lui Israel,
n-a fost grindină.”
Te iubesc, frate!
Te rog să-l asculți!
Pentru că-l iubești și pe el!
Oamenii vor flămânzi.
Cu miile.
Dacă Faraon nu cedează.
Și va ceda?
Să sperăm.
Termenul de „faraon”
e folosit și azi în araba standard modernă pentru a…
L-am transformat într-un verb.
Cineva care e trufaș, cineva care se laudă,
cineva care nu ascultă, care vrea să sfideze pe toată lumea
e un faraon, se poartă ca un faraon.
Nu fac politică, dar majoritatea regimurilor autocratice
au un dictator care se comportă la fel.
Oameni ca Faraon există și azi.
Măria Ta…
Nu lucrează nimeni.
Oamenii vor muri de foame.
E de nesuportat!
Nu putem continua pe calea asta!
Dumnezeul meu nu se va îndupleca până nu ne dai ce am cerut.
Spune-i dumnezeului tău să oprească grindina.
Apoi putem sta de vorbă.
Ai dovedit că ești sub protecția unui zeu.
Din curtoazie față de el,
voi lăsa poporul tău să meargă în deșert și să-i aducă jertfe.
Mărinimos, Măria Ta!
Totuși…
Rătăcitul prin deșert poate face rău creierelor tinere.
Așa că vă veți lăsa copiii în oraș.
Ca protector al poporului tău, îi datorez asta.
Copiii trebuie să vină cu noi.
- De ce? - Așa poruncește Domnul.
Și așa poruncesc eu!
Stăpâne!
Rezervele de grâne ne ajung pentru șapte ani!
Suntem cei mai buni fermieri din lume.
- Vom rezista. - Faraon!
Dă-mi ce-ți cer,
altfel îți jur că un roi de lăcuste vă va mânca toate grânele!
De dragul poporului tău, smerește-te!
„A adus Domnul vânt de la răsărit toată ziua aceea și toată noaptea.
Vântul de la răsărit a adus lăcuste.”
Efectul cumulat al acestor urgii,
al perturbării alimentării cu apă,
tăunilor și tuturor insectelor care au atacat
și au sabotat rezervele de hrană,
cauzând probleme în viața cotidiană și economie,
a rezonat pentru că a fost atât de real,
a afectat viețile oamenilor la fața locului.
Dumnezeu spune o poveste.
Vorbește cu israeliții.
Iar povestea pe care le-o spune este demontarea totală
a ceea ce considerăm sursa puterii.
Una după alta, Dumnezeu distruge pământul, economia, autoritatea.
„Lăcustele au mâncat toată iarba pământului
și toate roadele pomilor care nu fuseseră stricate de grindină.
Și n-a rămas niciun fir de verdeață, nici în arbori,
nici în iarba câmpului în tot pământul Egiptului.”
Faraon, ascultă-ne plângerea!
Tată…
Am văzut oamenii din fața palatului.
Sunt înfometați.
Ne dovedim puterea nu doar prin ce împlinim,
ci și prin ce îndurăm.
Și de ce am îndurat asta?
Eu sunt Faraon.
Tu, fiule, vei fi faraon într-o zi.
Noi reprezentăm ordinea, suntem stâlpii regatului.
Dacă cedez în fața zeului evreilor,
dacă sunt…
învins…
fundația se prăbușește.
Vom dispărea.
Nu e o înfrângere, frate.
E smerenie și rațiune.
E progres.
Zeii pot conviețui în pace.
Seti și Horus au căzut la pace.
Au împărțit lumea între ei.
Să împart o lume care e deja a mea?
Tată, dacă-i dai lui Moise ce vrea,
ne vei conduce poporul înapoi la prosperitate.
O să fii mai măreț, nu împuținat!
Nu pot fi mai măreț decât sunt.
Voi fi împuținat dacă mă închin zeului lui Moise.
Nu voi face așa ceva.
Nicidecum!
„S-a făcut întuneric beznă trei zile în tot pământul Egiptului
de nu se vedea om cu om
și nimeni nu s-a urnit de la locul său timp de trei zile.”
Acoperirea Soarelui… Zeul Soarelui, Ra, e șeful panteonului
și protectorul faraonului.
Treaba devine foarte serioasă.
Întunericul e un atac asupra lui Ra,
pentru că egiptenii vedeau soarele ca parte integrantă a ordinii cosmice.
Egiptenii nu înțelegeau exact ce se întâmplă cu soarele noaptea.
Era înfricoșător pentru ei, fiindcă întunericul reprezenta necunoscutul.
Și avea legătură cu călătoria în lumea de Apoi.
Cred că întunericul reprezenta și moartea lor ca indivizi.
În povestea Facerii e vorba de crearea ordinii din haos.
În povestea urgiilor, ordinea e transformată înapoi în haos,
în starea de dinaintea Facerii.
E un spectacol cosmic.
Zeii se luptă între ei. Cine va câștiga bătălia?
Acum nu se mai poate împotrivi.
Trufia îl orbește.
Să ai grijă!
Puterea pe care o stăpânești e mare.
Să n-o lași să te înrăiască și pe tine!
Moise!
Te rog, pune Soarele și Luna înapoi pe cer!
Dacă ne lași să aducem jertfă.
O să ne lași să ne luăm copiii,
să ne luăm bătrânii…
Întreaga națiune a Israelului.
Nu vreți să aduceți jertfă.
S-o spunem drept.
Vreți să plecați.
Să plecați și să vă trădați stăpânul.
Pe mine.
Așa este.
O să plecăm.
Ne-ai ținut în robie prea mult, Faraon.
Lasă-mi poporul să plece!
Afară!
Cruță-ți poporul!
Scutește-te de durerea care va urma!
Scutește-mă și pe mine de ea!
Afară!
- Și ai grijă pe unde mergi! - O să am.
Dacă te mai văd vreodată în fața ochilor,
te fac bucăți!
Că bine zici!
N-o să mă mai vezi.
- Mamă! - Moise?
Nu s-a smerit.
Mă tem că nu poate.
Zeul tău e mai puternic.
Oricine are ochi de văzut vede asta.
Dar te rog, Moise, roagă-L să aibă milă de Egipt!
N-o să ajute la nimic.
Ce poruncește Domnul tău acum?
Eu sunt distrugătorul.
Moise? Ce va fi acum?
Eu sunt distrugătorul.
Va fi moarte.
Subtitrarea: Raluca Dimitriu
Uploaded by MoviesMod.org | Visit & Support