Uploaded by MoviesMod.org | Visit & Support
Moses.
Min Herre.
I aften adskiller sig fra andre aftener.
Hvordan, min Herre?
Alle førstefødte i Egypten skal dø.
Fra Faraos førstefødte til den fattigste tjenestepiges førstefødte.
Hvad med hebræerne?
Hør godt efter.
Alle familier skal spise fra et offerlam tilberedt med bitre urter.
Spis det med brød uden surdej, for der er ikke tid til, at det hæver.
Mal med lammets blod rundt om dørene til jeres huse
for at vise, hvor I bor som beskyttelse mod min hævn.
Jeg leder efter Moses' hus.
Jeg er bange, Moses.
Der må være en anden løsning.
Jeg er ødelæggeren.
Gå indenfor. Hurtigt.
Hurtigt.
Og dermed begynder den tiende plage.
Den førstefødtes død.
TESTAMENTE: HISTORIEN OM MOSES
DEL TRE DET FORJÆTTEDE LAND
Den sidste plage er så ødelæggende,
for den siger, at alle førstefødte i Egypten,
fra Faraos førstefødte til en ubetydelig persons førstefødte
til kvæget. De skal alle dø.
For kristendommen er det et forvarsel om Det Nye Testamente og Jesus Kristus.
Lammets blod.
Ofringen af lammet.
Og det er kun med hans blod, at du vil blive reddet.
Eksodus sker kun med lammets blod på dørstolpen, og så bliver du reddet.
Spis.
Drik.
Det var markeringen på de hebraiske hjem
med lammets blod på dørstolpen,
som fik englen til at forbigå det hjem.
Der kommer udtrykket "passover" fra.
Den går forbi deres huse og går i stedet efter egypterne.
PI-RAMSES DEN EGYPTISKE HOVEDSTAD
Den her. Den er lækker.
Amen?
Amen!
Man kan se det som noget for noget.
I begyndelsen af Anden Mosebog dræber Farao drengebørn.
Og her er de førstefødte et mål.
Ringen er sluttet. Det, du prøvede at gøre mod mig, gør jeg mod dig.
Rabbinsk tradition fejrer ikke de lidelser,
som plagerne udsætter egypterne for.
Når vi kommer til den del af seder,
hvor vi reciterer de ti plager,
så bliver vi bedt om at fjerne en dråbe vin fra vores krus
med vores finger og placere den på kanten af tallerkenen.
Det er forkert at nyde andres lidelser.
Uanset om de har gjort os ondt, eller om de er uskyldige.
Og derfor dæmper vi symbolsk vores glæde.
Moses!
I kapitel 12 kommer ødelæggeren ned.
Det kan forstås som dødens engel.
Der står ikke Gud.
Moses!
Men der står også, at Gud stod bag.
Så måske lægges der afstand
mellem Gud og Guds handlinger.
Moses.
"Og der lød et højt skrig i Egypten,
for der var ikke det hus, hvor der ikke var en, der døde."
Moses!
Kom nu! Vi må gå!
Jeg tror, at redaktører og bibelske forfattere
har skrevet om en dødsengel
for at fritage Gud fra den mere hårde
og mere hævngerrige karakter,
der er forbundet til enhver gud,
som ville tage livet fra børn og uskyldige mennesker.
Hvad har vi gjort?
Det, Gud bad dig om.
Jeg læser om den sidste plage,
og den er fuldkommen knusende.
Det er derfor, du hører argumenter imod Gud.
Hvordan kan en kærlig gud lade dette ske? Hvilken hævngerrig gud ville gøre det?
Du vil dræbe alle førstefødte? Hvilken nådesløs gud er du?
Og jeg må være helt ærlig og sige, at der ikke findes et godt svar.
Men ud fra et menneskeligt synspunkt er det knusende.
Moses.
Hvor er du, Moses?
Moses!
Hvor er du?
Svar mig!
-Min bror. -Barrikader døren.
-Jeg må se ham. -Nej!
Svar mig!
Jeg gør det.
Moses er her ikke.
Er han for flov til at møde mig?
Min søn er død!
Vores børn er også døde. På grund af dig.
Du blev advaret.
-Intet menneske kunne stå i vejen for Gud. -Din Gud er blot en morder.
Han skænker liv.
Og fjerner det.
Min søn…
Min søn.
Tag ud i ørkenen.
-Nu. -Ubetinget?
Ja.
Så længe I tager af sted nu.
Bliv hos os.
Nej.
Jeg må sørge over Egyptens tab med ham.
Hans tab.
Vi må af sted. Hurtigt.
Før han ændrer mening.
Åh, min elskede dreng.
Du bragte denne ondskab ind i mit hus.
Du pressede Moses til denne…
…katastrofe.
Og se, hvad der skete.
Du troede, du var uovervindelig.
-Usårlig. -Jeg kommunikerer med guder.
Gør du?
Buk for mig.
-Du må lytte til mig. -Buk!
Jeg er Farao!
Nilens konge!
"Egypterne skyndede på folket for at få dem hurtigt ud af landet,
for de sagde: 'Ellers dør vi alle sammen.'"
Alt skrider hurtigt fremad.
Det er, som om tiden bryder sammen.
Hvor mange år har I været her? To, ti, firehundrede?
De mistede overblikket. En slave har det ikke.
En slave parerer bare ordrer.
For første gang hører de: "Af sted."
De er ikke længere tidens slave. De har kontrollen nu.
"De bad egypterne om ting af sølv og guld og om klæder."
"Herren havde ladet egypterne fatte velvilje for folket,
så de lod dem få, hvad de bad om."
"På den måde plyndrede de Egypten."
"Plyndring" er ordet, jeg typisk ser blive oversat til hebraisk.
Men det er den samme tanke.
"Vi får vores nu."
Det var et stort problem i den tidlige jødedom,
så den jødiske filosof Filon argumenterede:
"Nej, det var betaling for en tjeneste."
Det var ikke rigtig plyndring.
Vi fortjente det og fik det på grund af det, vi var igennem.
Gid, Bibelen indeholdt fodnoter.
"Hvad prøver du at sige med det?"
"Udover at situationen er vendt på hovedet?"
Er det…
Er det det her, vi skal blive til?
Det her?
Moses!
Gav du mig ikke ædelsten, da vi blev forlovet?
I dag er også en forlovelse.
Fire hundrede år, Moses.
Lad dem fejre det.
Han kan ikke være glad for os.
Dagen blev spået for længe siden. Vores afrejse til Kanaan.
Landet med mælk og honning.
Efter 400 år er den dag endelig oprindet.
Vi har været belejret af modgang i den tid.
Af slid, trængsel og lidelse.
Vi havde glemt, hvem vi var.
Og dernæst Gud.
Gud talte til mig på bjerget.
Nu er vi her.
Her står vi, denne smukke morgen, ved frihedens port.
Stoler vi pludselig på, at Farao lader os gå?
Hvor mange gange har han ændret mening?
Det kan være en fælde.
Nej.
Den eneste fælde findes her i vores sind.
Fra denne dag er vores Gud vores forlovede,
og vi er hans brud.
Moses!
-Hey! -Prinsessen.
Hvor end du tager hen, tager jeg med.
Og hvor du er, vil jeg være.
Da Moses leder sin gruppe ud af Egypten,
slutter Bithiah sig til dem i udvandringen fra Egypten.
Og det er sigende.
Det siger en masse om, hvem Moses var blevet,
og i hvilken grad han imponerede selv sin egen familie til at følge ham.
I Midrash er der en gribende version,
der siger, at faraoens datter var en førstefødt,
og hun ville være død i den førstefødte plage.
Men Gud siger: "Fordi du reddede Moses, redder jeg dig."
Da bliver hun adopteret af Gud og reddet fra den sidste plage.
For mange muslimer, når de tænker på Moses' adoptivmor,
tænker de på en, der også blev undertrykt af Farao.
Og i Koranlitteratur står der, at da Moses vender tilbage,
er hun en af de første, der godtager hans budskab.
Og det fortælles, at Farao så torturerede hende,
og at Gud reddede hende fra den grufulde tortur,
som Farao udøvede på hende.
Så i den islamiske tradition bliver hun
en inspiration for kvinder, som er ofre for vold i hjemmet
og har brug for at komme væk, og de kan skele til hende.
Moses, vi må ikke spilde tiden.
Min bror er gået fra forstanden.
Israelitter!
Lad os gå!
Der er en linje, som vi siger,
hvis Gud ikke tog os ud, var vi stadig Faraos slaver.
Ikke slaver fysisk, men psykologisk.
Psykologisk ville vi stadig skylde vores mester.
Stockholmsyndromet.
Du kan hele fra Stockholmsyndromet ved at mindske dem, der holdt dig fanget,
hvor du ser, at de ikke var værdifulde. De var ikke venlige og gode mennesker.
Og så snart de ser det, er Stockholmsyndromet væk.
Og de er befriet.
Jeg lavede et offer til Amon.
Han har endelig reddet os fra denne ondskab.
Nej, vi har fejlvurderet, Haman!
Hvis en gruppe arbejdere rejser, gør andre også.
Nubierne, hittiterne.
Fundamenter vil smuldre.
Gør hæren klar.
Deres Majestæt, jeg beder Dem.
Gør hæren klar.
Det skal understreges,
at det var den tiende plage, som personligt ramte Farao,
der var dråben, der fik bægeret til at flyde over.
Da Farao endelig indser, at hans søn er død,
fyldes hans hjerte med hævngerrighed.
Så ændrer Farao mening og sætter efter dem.
Jeg ser det som katten efter musen, hvor katten jagter musen
og har den i munden for så at slippe den fri,
og så leger den mere med musen.
Det billede får jeg af Gud i denne historie.
Kanaan ligger nordpå. Denne vej.
Vi skal gennem filistrenes område. Måske angriber de.
Så må vi kæmpe.
-Det er den eneste løsning, Moses. -Så går vi nordpå.
På tværs af ørkenen til det forjættede land!
Aron!
Han viser os vejen!
Nej, den vej fører til havet! Mellem Migdol og Baal-zephon!
-Jeg har set det før. -Men vi bliver fanget!
-Det førte mig til dig! -Hør på mig, bror!
Det er et tegn!
Vi skal bruge tusind skibe for at komme væk på den måde!
"Dengang Farao lod folket gå,
førte Gud dem ikke ad vejen til filistrenes land,
skønt det var den korteste."
"For Gud tænkte: 'Bare folket ikke fortryder
og vender tilbage til Egypten, når de oplever krig.'"
"Derfor førte Gud dem ad en omvej gennem ørkenen til Det Røde Hav."
Der er mange fortolkningen af, hvorfor Gud førte dem i en sjov retning.
Og det forklares med militære årsager
eller et løfte om udfrielse via de vandkilder, de ville få brug for.
Og alt det er måske delvist sandt.
Men Toraen skal være en tekst, der taler til os den dag i dag.
Og derfor er det mest relevante budskab fra rejsen,
at den måde, du tænkte, du skulle leve dit liv…
Til det siger Gud: "Jeg kender den vej, du skal tage. Følg efter mig."
"Herren gik foran dem, om dagen i en skysøjle,
for at føre dem på vejen."
"Og om natten i en ildsøjle for at lyse for dem,
så de kunne gå både dag og nat."
"Og egypterne fulgte efter."
Jeg sagde det jo, bror. Her er kun havet.
Vi må vende om.
Der må være et formål.
"Egypterne satte efter dem med alle Faraos heste og vogne, ryttere og hær,
og de indhentede dem, hvor de havde slået lejr ved havet ved Pi-ha-Kirot
ud for Ba'al-Sefon."
Fortæl os det, Moses. Hvad siger Gud?
Det var et nummer.
Vi slår lejr her.
Vi slår lejr her!
-Farao slagter os, hvor vi ligger! -Vi slår lejr her!
Nej.
Se, han har ret.
Moses har ret.
Gud kommer dem til hjælp.
Denne her visuelle, umulige tilstedeværelse,
som de anerkender ikke kun fungerer som et kompas,
men som også beskytter dem.
Sig, de skal gå udenom!
Det kan vi ikke, Deres Majestæt. Når vi rykker os, rykker den med.
Min Herre, den lader til at være i live.
Manden, der finder en vej udenom den ting, bliver min arving.
Du må have haft et formål med at føre os hertil.
Sig det, min Herre. Hvad er det? Vis mig det.
Moses.
Løft din stav.
Ræk hånden ud.
"Moses rakte sin hånd ud over havet,
og hele natten igennem drev Herren havet tilbage med en stærk østenstorm."
Hvorfor delte Det Røde Hav sig?
Nogle bibelforskere hævder, at hvis det skete,
som det står skrevet i Bibelen,
skyldes det et jordskælv, som åbnede en sprække,
og alt vandet løb væk fra havet.
De tilskriver det en naturhændelse.
Det var ikke den bibelske forfatters hensigt.
Bibelen gør det klart.
Gud bemyndiger Moses til at rejse sin stav, og det er et mirakel.
Hvad sker der?
-Vi overlever ikke! -Lad os vende om!
Vi bliver knust af havet!
-Vi vil alle dø! -Lad os vende om!
Deres Gud kender ingen grænse, Deres Majestæt.
Vores accepterer det ikke.
Ser I det?
Det er Gud.
Ser I det? Det er Gud!
I må have tro!
Du får se.
Vil I redde jer selv og efterlade jeres børn?
Nej. Det vil Han heller ikke.
Gud har brug for os alle.
Alle Hans børn.
Os alle sammen!
Lad os vende om, mens vi stadig kan.
Vi kommer aldrig levende igennem.
Så hellere drukne.
Der er gode midrashiske lærdomme relateret til delingen af havet.
En er, at englene kiggede op og sagde:
"Er det dem, du redder? De tilbad idoler, ligesom egypterne."
"Mennesker er skrald. De er alle ens."
Gud sagde: "I overser noget." "Hvad?" Han siger: "Se."
"De går sammen."
Det er nøglen.
Glem det, de gjorde. Alle vil begå fejl i livet.
Men så længe mennesker kan holde sammen og arbejde med hinanden…
Det venter Gud på.
De vil omkomme i havet. Det er vanvid at sætte efter!
Nej.
Deres Gud flygter!
Tvivler I på det, jeres egne øjne ser?
Deres Majestæt.
Vores børn er allerede blevet taget.
De er dine bedste krigere.
-Gør min vogn klar. -Deres Majestæt…
Vi løber dem ned og dræber dem alle.
ANDEN MOSEBOG 13:22-23
"Så israelitterne kunne gå tørskoet gennem havet."
"Og vandet stod som en mur til højre og til venstre for dem."
"Og egypterne satte efter."
Hurtigt!
-Gå af sted. -Nej!
Gør, som jeg siger. Gå af sted.
Af sted! Hurtigt!
Af sted!
ANDEN MOSEBOG 14:27-28
"Moses rakte sin hånd udover havet."
"Og ved daggry vendte havet tilbage til sit normale leje."
"Vandet vendte tilbage og lukkede sig over alle vognene og rytterne."
"Hele Faraos hær,
som var fulgt efter dem ud i havet."
"Der blev ikke en eneste tilbage."
Da min datter var ti år gammel,
kom hun hjem fra søndagsskole, og de læste om det.
Historien om Det Røde Hav, hvor de alle dør i Det Røde Hav.
Og hun var meget oprørt.
Hun sagde: "Hvorfor ville Gud gøre det?"
"Er de ikke også Guds børn?"
Og jeg tænkte: "Hold da op, det er rigtig god indsigt."
Hvorfor gjorde Gud det?
Historien, som den fortælles i Koranen,
ender med Faraos drukning.
Når historien fortælles, siger han: "Jeg tror på Aron og Moses' Gud."
Men da er det for sent.
Der er en interessant historie.
Gabriel, en af ærkeenglene,
siger til Muhammed: "Der er to personer, jeg hader mest."
"Satan og Farao."
Gabriel siger: "Jeg var så bange for, at Farao ville konvertere til islam
lige før sin død,
at jeg proppede mudder i hans mund,
så han ikke blev muslim eller troede på Gud."
Blandt Dødehavsrullerne
er der en rulle,
som repræsenterer en del af Anden Mosebog.
Det er et beskadiget fragment, men der var en lang sang,
som er tilskrevet Mirjam.
Det er en sejrssang.
Folket er flygtet,
og Gud er den kriger, der besejrede egypterne og reddede folket.
Der står: "Hvem er som dig, Jahve, blandt guderne?"
Med andre ord: "Du er den største gud."
Det er det første vigtige teologiske budskab
i jødisk, kristen og muslimsk tradition.
Og det tilskrives en kvinde.
Adonai.
Moses har reddet verden ligesom Noa.
Med Noa trækker vandet sig tilbage,
og de starter forfra på tørt land.
Og ved Det Røde Hav deler vandet sig, det tørre land er der, og det er liv for dem.
Og på den anden side kan de starte deres nye liv som en nation.
Men de er forbundet.
Og jeg tror, at forbindelsen er, at når Gud redder,
så involveres skabelsen.
Min bror…
Vi er fri.
Er vi?
"Moses lod nu Israel bryde op fra Det Røde Have,
og de drog ud i Shur-ørkenen."
"De gik tre dagsrejser i ørkenen uden at finde vand."
Her er et chokeret, traumatiseret folk,
som nu befinder sig i ørkenen,
og de har al mulig grund til at være forvirrede,
bange og usikre.
De ved ikke, hvor de er.
Der har været mange hændelser, som har gjort det klart for dem,
at deres Gud er ægte, og at deres Gud har reddet dem.
Men de bliver bedt om at forestille sig noget i fremtiden,
som er umuligt for dem at forestille sig.
Mine børn har ikke spist i tre dage.
Og de følger Moses, men de ved, Moses heller ikke kan forestille sig det.
Giv mig et tegn, Herre.
Har han ført os herud for at dø?
-Det er vanvid! -Vi skulle være blevet i Egypten.
De er lige blevet befriet.
Da de troede, det var overstået, er det ikke tilfældet. Det viser det.
Sådan er livet.
Du har bestået en prøve, og du lærer noget af det,
men du er ikke i mål.
Og Toraens budskab er, at du aldrig når i mål.
Det handler om rejsen, ikke destinationen.
Min Herre, hvor er du?
Mit folk er tørstige og sultne.
Du skal tale til mig!
Folket er bange, Moses.
-Han taler ikke længere til mig. -Hvem?
Gud.
Han er væk.
Måske ikke.
-Måske tester han dig. -Det er for meget denne gang.
Nej.
Vis dem vejen.
Med Guds vilje finder vi vand i dag.
Vi går sydpå.
-Kanaan ligger nordpå, min bror. -Ja.
-Vi går sydpå til Midjan. -Til Midjan?
Til bjerget, hvor han talte til mig.
-Vi skal til det forjættede land. -Der når vi hen.
Hvordan skal vi overleve?
Hvad siger vi til folket?
Han sørger for os.
"I ørkenen gav hele israelitternes menighed ondt af sig mod Moses og Aron."
"Israelitterne sagde til dem:
'Gid vi var døde for Herrens hånd i Egypten,
da vi sad ved kødgryderne og kunne spise os mætte!
Nu har I ført os herud i ørkenen for at lade hele denne forsamling dø af sult.'"
Vejen er lang og udfordrende.
Mennesker bliver trætte
og irriterede. Du tænker: "Hvordan er de så utaknemmelige?
Så de ikke alt, der skete?"
Det siger du, mens du har det strålende.
De har lidt og er blevet reddet.
De var ødelagte så mange gange.
Det ville være mere sært, hvis de ikke beklagede sig.
"Om morgenen lå der dug rundt om lejren."
"Da duggen forsvandt,
lå der hen over ørkenen et finkornet lag ligesom rim på jorden."
"Da sagde Herren: 'Nu vil jeg lade brød regne ned til jer fra himlen.'"
Israelitterne siger, at de er sultne,
og Gud udfører et mirakel ved at sende manna ned fra himlen.
Forskere har fortalt os,
at der er en art af plantelus,
der lever af tamarisktræet, som findes i Sinai.
Og de har en harpiksagtig substans,
der er sød i smagen og er hvidt.
Det er på planterne.
Det kan samles, tørres og laves til brød.
Han har talt.
I Sinai-oplevelsen eller ørken-oplevelsen
ser vi den moderlige side af Gud,
fordi det var kvinderne, der lavede materialer fra høsten
om til at være spiseligt.
Kan du se, bror? Et tegn.
Gud, krigeren, ser vi i tegnene og vidunderne,
og da han kæmper mod Faraos hære.
Og nu ser vi i hvert fald metaforisk, at vi har Gud, moderen, som brødføder.
Stop!
Stop, sagde jeg! Sådan gør vi ikke!
-Giv slip! Stop! -Stop!
Egoistisk. Egoistisk mand.
Tilbage!
Hold så op!
Hvor vover I?
David og Amram har hamstret. Nu er der ikke nok til alle.
De byttede det.
Der er kun til to dage.
Gud velsignede os med gavmildhed, og sådan takker I Ham?
Smid dem ud. Lad dem klare sig selv.
-Nej, stop! -Gør, som jeg siger.
Vrede har før været din fjende.
Gud har været medfølende.
Det skal vi også være.
Hun har ret, bror.
Hvad ønsker Han, at vi gør?
Hvordan kan du spørge om det, når det er alt, jeg nogensinde har søgt?
Så lad dit sind søge det.
Du kan ikke lære, før du annullerer alt, du har lært hidtil.
Så det handler ikke om, det er et sted med rovdyr.
Det er et sted med nul.
Det er intet. Der er ingenting der.
Er der fjender og trusler? Ja, men det er ikke pointen.
Den lektion og de værdier, jeg skal lære dig,
kan ikke ske i Egypten med al sin historie.
Eller i Israel, der skal bygges.
Det er det, ørkenen er.
Israels børn.
I fem dage samler vi mad hver morgen.
Kun det, vi har brug for den dag.
Og den sjette dag…
Den sjette dage samler vi nok til, at vi kan hvile den syvende dag.
Vi blev skabt i Guds billede.
Og den syvende dag hviler vi. Ikke?
-Ja. -Ja.
En hellig dag.
En dag, hvor vi minder os selv om, hvor meget vi skylder Ham.
Lad det være lov.
Sabbat er en interessant institution,
når vi tænker på de gamle israelitter og den bibelske verden.
Så vidt vi ved, er der intet som det
i de andre kulturer med det gamle Israel.
Så vi kan vel kalde det en israelsk opfindelse.
Den første henvisning til Sabbat er i Anden Mosebog, kapitel 16
med "indsamlingen af manna."
Den sjette dag skal I samle dobbelt så meget sammen.
Og I skal hvile den syvende dag, ligesom Gud gjorde.
Vi bruger en frase.
"Mere end jøderne har beholdt sabbat, har sabbat beholdt jøderne."
Det havde folk brug for på det tidspunkt.
Via Moses måtte Gud få en pointe frem: "Stop. Ikke mere arbejde."
"Gør status over, hvad I har."
"Hvis I indser, der ikke er noget galt lige nu,
så kan vi klare den."
De har overlevet sult og Faraos vrede,
men israelitterne står snart over for en ny fjende på rejsen syd til Sinai-bjerget.
Vi er ikke alene.
Ørkenfolk.
Det her er deres land.
Mange af dem, der boede i Nærorienten, var ikke israelitter,
men israelitternes fjender.
Et godt eksempel er amalekitterne.
Af sted! Moses!
Banditter!
De sneg sig ind på os i mørket. Vi kæmpede, men der var for mange.
De tog kvinder og børn. Jeg har brug for flere mænd.
Amalekitter. Slavehandlere.
Vi slår lejr her. Giv ordren.
Lad os få vores folk tilbage.
AMALEKIT-LEJREN
Hurtigt. Indtag jeres stillinger.
Tog israelitterne af sted med sværd og skjold og pile?
Hvordan kunne de bekrige amalekitterne?
Det er en gammel jødisk midrash,
der siger, at de tog tingene fra
de egyptiske soldater, der døde i Det Røde Hav,
efter deres lig skyllede op på kysten, og de stjal deres ting.
Det er et godt svar. Det står der ikke i Bibelen.
Der står intet i Bibelen, men du tænker: "Hvordan skete det?"
Min Herre…
Før dine børn til sejr.
Gud siger: "Jeg bragte jer ud af Egypten
med en udstrakt arm og en stærk hånd."
Og Moses' arme gør netop det.
Han fungerer som et symbol.
Som en kanal.
Joshua!
Vi er herovre.
De er her!
Og så længe deres øjne er rettet mod himlen,
har de succes på slagmarken.
Hold jer tæt på mig.
Og er deres øjne ikke det, taber de.
Hurtigt!
Moses bliver træt.
Men hans arme er stabile.
Israelitterne går sejrrigt fra kampen.
-Hvad nu? -De slås om byttet.
Så er det godt!
Den næste mand, der slår fra sig, dør!
Dør!
Husk, hvem vi er!
En nation!
En nation af troende!
Flyt dig!
-Hvordan leder jeg sådan et folk? -Gå med dem i kærlighed.
-Og hvis jeg ikke finder den? -Så ligger fejlen hos dig.
Kærlighed blev revet fra os, da vi var børn.
Kærlighed alene havde aldrig fået os ud af Egypten.
Historien om vandringen i ørkenen handler om denne lurvede gruppe af…
…dybt traumatiserede og dysfunktionelle befriede slaver,
der snubler sig frem.
En del af lektien er, at Gud kan give dig en vision.
Gud kan give dig en drøm.
Men ofte bliver det ikke,
som du ønsker det, men det bliver noget bedre.
Guds folk forventede det forjættede land,
og de troede, de fik en lynbillet dertil. Men nej.
Der er ting, der skal arbejdes på indvendigt,
før jeg fører jer til det udvendige.
Israel går fra en slags trældom til en anden slags trældom,
nemlig til Jahve.
Målet med Eksodus-historien er ikke: "Vær fri."
Men: "Gå til bjerget og tilbed Gud."
MIDJAN
"Få fat i De ti bud, så I har loven,
så I ved, hvordan I skal opføre jer og tilbede."
De skal stadig udholde den spirituelle kamp.
Selvom de blev politisk befriet,
skal de stadig blive spirituelt befriet.
Jeg er kommet for at tale med Ham. Finde Ham igen.
Jeg har set dig sådan før.
Jeg kan ikke lede mit folk uden Gud.
Hvordan går jeg med dem og søger efter Ham på samme tid?
For mange år siden førte du mine får ud på græs,
så jeg kunne være fri og se mit folk.
Du ved en god tjener.
Du har også tjenere.
Vælg dem med omhu. Brug dem.
Og så kan du gå til Ham med god samvittighed
og bede Ham om hjælp.
Jetro dukker op igen.
Og så betragter han Moses tale med sit folk,
hvor han ser Moses tage imod en masse folk med uoverensstemmelser,
og Moses er eneste dommer og jury.
Jetro ser ham gøre det, og han siger til ham:
"Du kan ikke fortsætte sådan. Du vil brænde dig selv ud."
Jetro siger: "Her er, hvad du skal gøre."
Og han beskriver, hvordan han laver et retssystem.
Efter min mening er Jetro
et vidunderligt eksempel på,
at en, der ikke er jødisk,
kommer med de bedste idéer
og indsigt fra sine religiøse traditioner for at hjælpe.
Og Moses er klog nok til at tage imod denne visdom,
selvom den stammer fra en anden kultur.
Den er her stadig.
Historien om vores liv.
Hvordan mon den ender?
Jeg må søge hans hjælp.
Det gør du.
Fortæl historien til vores børn, så de forstår.
Gå.
Igen bestiger Moses det store bjerg for at tale med Gud.
"Der kom lyn og torden; en tung sky lagde sig over bjerget."
"Hele Sinais bjerg var hyllet i røg,
fordi Herren var steget ned på det i ild."
"Røgen steg til vejrs som røgen fra en smelteovn,
og hele bjerget skævlede af stor rædsel."
Hvor er du?
Jeg kom hele vejen for at finde dig!
Tal til mig!
Er du færdig med mig?
Jeg er ikke færdig med dig!
Hører du mig?
Hvad skal jeg gøre, Gud?
Hvor skal jeg tage hen? Jeg er fortabt uden dig.
Jeg bar dig på ørnevinger
og bragte dig til mig selv.
Hvis du adlyder min røst og overholder min pagt,
så er du for mig et kongerige af præster og en hellig nation.
Disse ord skal du sige til Israels børn.
Der går uger.
Israelitterne venter i Sinai-bjergets skygge på Moses' tilbagevenden.
Han har været borte i 40 dage og nætter.
Han vender tilbage.
De lever med så meget usikkerhed.
For første gang er deres leder ikke foran dem.
Den person, der har ført dem ud og været nationens fader,
er der ikke.
De kigger op og oplever noget, der er så fantastisk og skræmmende.
Når du ikke ved, hvordan du skal overleve, eller hvad der skal ske,
kan du gøre en masse dårlige ting.
Hvad er det?
Vi har brug for en gud, som andre genkender.
En gud som andre guder.
Vi har egyptisk guld.
Vi kan smelte det og skabe en gud, der vil beskytte os.
Moses har beskyttet os.
Tror du virkelig, at din bror stadig er i live?
Gør du?
Du er den førstefødte bror.
Du skal genvinde din position.
"Aron svarede dem:
'Tag de guldringe af, som jeres koner,
sønner og jeres døtre har i ørerne, og bring dem til mig.'"
"Og han tog imod dem
og støbte dem i en lerform
til et billede af en tyrekalv."
Husk, det er ulydigheden, der forårsager plagerne i Egypten.
Men folket er også ulydigt på den anden side af ørkenen,
hvor de bygger denne gud.
Det er den ulydighed, der gjorde, at de drog ud på en rejse,
der kun skulle have varet ti dage,
men som varede 40 år.
Aron, som er Moses' egen bror og Israels ypperstepræst,
laver den gyldne kalv,
fordi han føler sig truet
af oprøret blandt israelitterne.
Så for at berolige dem laver han denne gud til dem.
Moses kommer ned fra Sinai,
lige da de skal til at ofre noget til den gyldne kalv.
Det er hjerteskærende.
Det er Moses.
-Moses! -Moses!
Moses!
Moses.
Ingenting.
Alt for ingenting.
Moses er så forfærdet og forarget,
at han tager de to tavler, hvorpå De ti bud står,
og han smadrer dem.
Vredesproblemer.
Det er et tema, man ser igennem hele Moses' liv.
Den her kamp med vrede er noget, vi kan lære meget af.
Moses er en, der mister besindelsen og langer ud,
og så skal han finde ud af, hvordan han reparerer situationen.
Hjælp mig.
Hvad er de?
Han svarede.
Han hørte mig.
Og han gav mig sin største gave.
Hans love.
Og I…
I alle knuste mit hjerte.
Så jeg knuste også dem.
For at ændre fortiden…
…har man brug for tilgivelse.
Husker du?
Lad mig være.
Nu.
Hvad har jeg gjort, min Herre?
Gå med dig.
Min Herre.
Jeg har svigtet dig.
Tiden er inde.
Jeg slap engang en oversvømmelse løs og skånede kun Noa.
Jeg kan slippe ild løs nu og kun skåne dig.
Brænde dem? Brænde dem alle sammen?
Men min Herre,
måske var vi i det forjættede land, hvis du ikke ledte mig denne vej.
-Intet af det var sket. -Hvad er pointen med det forjættede land,
hvis I ikke ved, hvordan I lever der?
Nok har I frihed, men kan kun beholde den med sandhed.
Vi starter forfra.
Nej!
Tilgiv dem. Tilgiv os. Tilgiv mig.
Tilgiv.
Igen har Gud fået nok.
"Jeg slår alle ihjel og starter forfra med dig."
Moses taler ham fra det.
Det er hasarderet. Tænk over det.
Hvad siger egypterne? Førte du os ud i ørkenen for at slå os ihjel?
Lad dem gå.
De gjorde oprør mod dig. Imod Gud.
Lad dem gå.
De fortjener at dø.
-Vi bør statuere et eksempel. -Du må ikke slå ihjel.
-Det er loven. -Hvilken lov?
Den, jeg smadrede. Lad dem gå.
Reciter lovene for os, Moses.
Lad os recitere dem for hinanden, indtil det ikke længere er nødvendigt.
Lovene bliver skrevet i os.
Du må ikke lave dig noget gudebillede.
Du må ikke have andre guder end mig.
Du må ikke misbruge Herren din Guds navn.
Du må ikke begære.
Du må ikke…
Det, der virkelig fremmedgjorde Israels børn i ørkenen,
var manglen på pagt.
Og de var i ørkenen i så lang tid, fordi de skulle forsegle pagten.
Gud kunne have ført dem til Kanaan, når han ville, men de var ikke klar.
Husk sabbatdagen
og hold den hellig.
Ær din far og mor.
Du må ikke bryde ægteskabet.
Du må ikke sige falsk vidnesbyrd.
Bibelen bruger aldrig ordet "bud."
Den siger ti, men det er ti ting,
ti d'varim, ti emner, ti forskrifter.
De første fem handler om menneskets forhold til Gud.
Du må ikke have andre guder end mig.
Du må ikke misbruge Herren din Guds navn.
De sidste fem bud er sociale.
De handler om, at folk kommer overens med hinanden,
er gode mod hinanden.
Du må ikke begære din næstes hus eller noget, der hører din næste til.
Gud siger: "I skal have struktur."
"Jeg førte jer ikke ud for at blive intet. I skal blive til noget."
"Derfor er disse love begyndelsen på et moralsk kodeks,
der vil revolutionere hele verden."
Mor?
Hvorfor er du trist, Moses?
Jeg har gjort meget forkert.
Jeg har stadig meget at gøre.
Du har gjort det godt.
Du førte dem ud af Egypten, ligesom Gud bad dig om.
Du gav dem love at leve efter.
Du skænkede dem liv.
Hvad mere
vil du forlange af dig selv?
Jeg må føre dem til det forjættede land.
De kommer derhen på egen hånd.
Uden dig.
De tre store aktører i denne historie,
Moses, Aron og Mirjam,
de når ikke til det forjættede land.
Kom.
Det mest gribende og tragiske øjeblik
i hele Bibelen er, at Moses, som af Gud har fået
denne svære, farlige opgave,
og som førte israelitterne igennem ørkenen i 40 år
og trofast udfører opgaven, til den er indfriet…
Han må ikke slutte sig til Israels børn i det forjættede land.
Det er hjerteskærende.
Se, Moses.
Der er det.
At Moses nægtes adgang til det forjættede land,
giver genlyd hos mig i en nutidig kontekst
med Martin Luther King Jr.'s liv.
Aftenen før han døde, gentog han Moses' budskaber.
Han sagde: "Jeg har været på bjergtoppen. Jeg har set det forjættede land."
"Måske når jeg ikke dertil med jer, men I når til det forjættede land."
Det er næsten, som om han kanaliserede Moses i det øjeblik.
Hvis Moses-historien har et budskab, er det, at selv når du når til Kanaan,
selv når du har opnået frihed rent praktisk,
kræver det stadig, at du kæmper.
Det, der skal til for at blive fri,
er forskelligt fra det, det kræver for at forblive fri.
Det forjættede land.
Og jeg når aldrig dertil.
Nej.
Men det gør dine børn.
Moses?
Kom indenfor.
Kom.
"Moses, Herrens tjener,
døde der i Moabs land, efter Herrens afgørelse."
"Der fremstod ikke senere i Israel nogen profet som Moses,
som Herren omgikkes ansigt til ansigt…
…som gjorde alle de tegn og undere, som Herren satte ham til at udføre i Egypten
mod Farao og mod alle hans hoffolk og hele hans land,
eller på alt det, hans stærke hånd udrettede,
alt det store og frygtindgydende, Moses gjorde for øjnene af hele Israel."
Tekster af: Niels M. R. Jensen
Uploaded by MoviesMod.org | Visit & Support