Uploaded by MoviesMod.org | Visit & Support
Mose.
Herre.
Denna kväll är olik alla andra kvällar.
På vilket sätt?
Allt förstfött i Egyptens land ska dö.
Från den förstfödde hos Farao ända till den förstfödde hos tjänstekvinnan.
Hebréerna, då?
Lyssna noga.
Varje familj ska äta ett slaktat lamm tillagat med bittra örter.
Ät det med osyrat bröd, för det hinner inte jäsa.
Ta av lammets blod och stryk runt dörrarna på era hus
för att visa var ni bor och skydda er mot min hämnd.
Jag letar efter Moses hus.
Jag är rädd, Mose.
Det måste finnas ett annat sätt.
Jag är Förgöraren.
Gå in. Skynda.
Skynda!
Så börjar den tionde plågan
då allt förstfött ska dö.
DEL TRE: DET FÖRLOVADE LANDET
Den sista plågan är oerhört förödande.
Med den ska allt förstfött i Egypten,
från faraos förstfödde till de enklaste människornas förstfödde
till boskapens förstfödde… Alla ska dö.
För kristendomen är detta ett förebådande om Nya Testamentet.
Lammets blod. Offrandet av lammet.
Det är bara genom hans blod vi blir räddade.
I Andra Moseboken: bara genom lammets blod på dörrposterna blir man räddad.
Varsågoda. Ät.
Drick.
Det var lammets blod på dörrposterna på hebréernas hem
som gjorde att ängeln passerade förbi deras hus.
Det är därför man säger passover.
Ängeln passerade förbi deras hus och slog till mot egyptierna istället.
PI-RAMSES EGYPTENS HUVUDSTAD
Det här är jättegott.
Amen?
Amen!
Man kan se det som att Gud gav igen.
Vad gör farao i början av Andra Moseboken? Han dödar pojkarna.
Nu är det alla förstfödda som drabbas.
Cirkeln sluts. "Du gjorde det mot mitt folk. Nu gör jag det mot ditt."
Gamla rabbinska traditioner hyllar inte det lidande
som plågorna innebär för människorna i Egypten.
När vi kommer till den delen av påskmåltiden, sedern,
då vi mässar de tio plågorna
instrueras vi
att ta en droppe vin ur vår bägare med fingret
och placera den på kanten av vår tallrik.
Det är fel att finna njutning i andra människors lidande.
Vare sig de har gjort oss illa eller är oskyldiga.
Därför minskar vi, symboliskt, vår glädje.
Mose!
I kapitel 12 anländer förgöraren.
Ibland tolkas det som dödsängeln. Det står inte att det är Gud.
Mose!
Men direkt efter står det att det var Gud.
Jag vet inte om man försöker skapa avstånd mellan Gud och det Gud gör.
Mose!
"Det hördes ett klagoskri i Egypten."
2 MOS. 12:30
"Ty det fanns inget hus där inte någon var död."
Mose!
Vi måste gå! Snälla!
Jag tror att redaktörer och Bibelförfattare
har skapat en dödsängel för att ge Gud absolution
för några av de mer våldsamma och hämndlystna kännemärken
som man skulle tillskriva vilken Gud som helst
som dödar barn och tar oskyldigas liv.
Vad har jag gjort?
Det Gud bad dig om!
Den sista plågan
är fullkomligt förkrossande.
Det är skälet till att man hör en massa argument mot Gud.
Hur kan en kärleksfull Gud tillåta detta? Vilken sorts hämndlysten Gud gör nåt sånt?
Döda alla förstfödda? Vad är du för skoningslös Gud, egentligen?
Om jag ska vara helt ärlig har jag inget bra svar.
På en rent mänsklig nivå… Det är fruktansvärt.
Mose.
Var är du?
Mose!
Var är du?
Svara mig!
-Broder! -Regla dörren.
-Jag måste gå till honom. -Nej!
Svara!
Jag går.
Mose är inte här.
Skäms han för mycket för att se mig i ögonen?
Min son är död!
Även våra barn har dött, för er hand.
Vi varnade er.
-Ingen kan stå i vägen för Gud. -Er Gud är bara en mördare.
Han är den som ger liv.
Och tar liv.
Min son…
Min son.
Gå ut i öknen.
Gå nu.
Inga villkor?
Nej.
Om ni ger er av nu.
Stanna hos oss.
Nej.
Jag måste sörja Egyptens förlust med honom.
Hans förlust.
Vi måste ge oss av. Skynda!
Innan han ändrar sig.
Älskade pojke.
Du släppte in den här ondskan i mitt hus.
Du drev Mose till denna…
…tragedi.
Och se vad som hände.
Du trodde att du var oövervinnelig. Osårbar.
Jag umgås med gudar.
Gör du?
Buga för mig.
-Snälla, lyssna på mig. -Buga!
Jag är farao!
Nilens konung!
"Egypterna drev på dem för att få ut dem ur landet så fort som möjligt.
De tänkte att de annars skulle dö allesammans."
Nu går allt väldigt fort.
Det är som om tiden kollapsar.
De har varit där i så många år. 200, 400. De saknade tidsuppfattning.
En slav bestämmer inte över sin tid. Han får veta vara han ska vara, när.
Nu får de för första gången höra: "Kom, vi går."
De är inte lägre slavar under tiden. De bestämmer.
"De hade bett egypterna om föremål av silver och guld och om kläder.
Och Herren hade gjort egypterna välvilligt stämda mot israeliterna,
så att de gav dem vad de begärde.
På det sättet tog de byte av egypterna."
"Plundra" brukar hebreiskan översättas till.
Men låt oss vara uppriktiga: Det är samma idé. "Nu tar vi vårt."
Det här var ett problem i den tidiga judendomen.
Den judiske filosofen Philo menade att det var betalning för tjänster.
Det handlade inte om plundring, det var något vi förtjänade, och fick,
efter allt vi gått igenom.
Jag önskar att det fanns fotnoter i Bibeln.
"Vad försöker du säga med det, mer än att rollerna är ombytta?"
Är det här…
Är det här vad vi har blivit?
Det här?
Mose!
Gav du mig inte juveler när vi trolovades?
Det här är också en trolovning.
Fyrahundra år, Mose.
Låt dem fira.
Den här dagen förutspåddes för längesedan.
Vår avfärd mot Kanaan. Landet som flödar av mjölk och honung.
Efter 400 år är dagen äntligen här.
Vi har ansatts av påfrestningar under den tiden.
Av slit, vedermödor och lidanden.
Vi hade glömt vilka vi är.
Sedan talade Gud till mig på berget.
Nu står vi här.
Här står vi, denna vackra morgon, vid porten till friheten.
Kan vi plötsligt lita på att farao låter oss gå?
Hur många gånger har han ändrat sig?
-Det kanske är en fälla. -Nej.
Nu finns den enda fällan här, i våra sinnen.
Från och med i dag är vår Gud vår trolovade.
-Och vi är hans brud. -Mose!
Prinsessan!
Vart du än går, går jag med.
Och där du stannar, stannar jag.
När Mose leder folket ut ur Egypten
följer Bithiah med i uttåget ur Egypten.
Det säger väldigt mycket.
Det säger väldigt mycket om vem Mose hade blivit.
Han lyckades få till och med sin egen familj att följa honom.
I midrash finns en gripande version
som menar att faraos dotter var hans förstfödda.
Så hon skulle ha dött i den sista plågan mot de förstfödda.
Men Gud säger: "Eftersom du räddade Mose, räddar jag dig."
Då adopteras hon av Gud och räddas undan den sista plågan.
För många muslimer är Mose adoptivmamma
en person som också har levt under faraos förtryck.
I litteratur som kommenterar Koranen står det att när Mose kom tillbaka
var hon en av de första som tog emot hans budskap.
Det står att farao sedan torterade henne och att Gud räddade henne
från den fruktansvärda tortyr som farao själv utsatte henne för.
Så i den islamiska traditionen blir hon
en inspiration för kvinnor som sitter fast i en våldsam hemmiljö och behöver fly.
Där är hon en förebild.
Mose, vi har inte råd att slösa tid.
Min bror har förlorat förståndet.
Israeliter!
Låt oss gå!
Det finns en rad från påskkvällen som vi läser:
"Om Gud inte fört oss ut ur Egypten hade vi ännu varit slavar."
Inte bokstavligen, men psykologiskt.
Psykologiskt hade vi fortfarande stått i skuld till en herre.
Stockholmssyndromet.
Ett sätt att läka från Stockholmssyndrom är att förringa tillfångatagaren.
När man ser att de inte var snälla mot oss. De var inte goda människor.
När man ser det försvinner Stockholmssyndromet.
Då är de befriade.
Jag har offrat till Amun.
Han har äntligen befriat oss från denna ondska.
Nej, vi har missbedömt Haman.
Om en grupp arbetare lämnar oss kommer andra att följa efter.
Nubierna, hettiterna. Fundamenten kommer att falla söner.
Gör armén redo.
Ers majestät, jag ber er.
Gör armén redo.
Det är väldigt intressant
att det var den tionde plågan, som påverkade farao personligen,
som blev droppen som fick bägaren att rinna över, så att säga.
När farao inser att hans son är borta
fylls hans hjärta av hämndbegär.
Då ändrar sig farao och jagar efter dem.
Jag ser det som en katt-och-råtta-lek.
Katten jagar musen, håller den i munnen, släpper den och väcker den
bara för att börja leka med den igen.
Den bilden får jag av Gud i den här berättelsen.
Kanaan är norrut. Den här vägen.
Då passerar vi filistéernas land. De kan attackera.
Då får vi strida.
Det är enda vägen.
Då går vi norrut.
Genom öknen till det förlovade landet!
Aron!
Han visar oss vägen.
Den vägen leder till havet, mellan Migdol och Baal-Sefon.
-Jag har sett det här förut. -Vi blir fast!
-Det ledde mig till dig! -Lyssna på mig!
Det är ett tecken!
Vi behöver en flotta på tusen fartyg för att lämna Egypten så.
"När Farao nu hade släppt folket,
förde Gud dem inte på den väg som gick igenom filistéernas land,
fastän denna var den genaste.
Ty Gud tänkte att folket, när det fick se krig hota,
kunde ångra sig. och vända tillbaka till Egypten.
Därför lät Gud folket ta en omväg genom öknen åt Röda havet till."
Det finns många tolkningar av varför Gud ledde folket på märkliga vägar.
Vissa anger militära skäl,
andra löften om hjälp genom de vattenkällor de behövde.
Alla kanske innehåller ett mått av sanning.
Men Tora är en text som ska tala till oss än i dag.
Det mest relevanta budskapet från den resa Gud tog med dem på är
att den väg du trodde att du skulle ta i livet…
Gud säger: "Jag fixar det här. Jag vet vilken väg du behöver gå. Följ mig."
2 MOS. 13:21
"Om dagen gick Herren framför dem i en molnpelare för att visa dem vägen,
och om natten gick han i en eldpelare för att lysa dem.
Så kunde de vandra både dag och natt."
Och egypterna förföljde dem.
Jag sa ju det.
Här finns inget mer än hav.
Vi måste vända.
Det måste finnas en mening.
"Och egyptierna, alla Faraos hästar, vagnar och ryttare och hela hans här,
förföljde dem och hann upp dem,
där de var lägrade vid havet, vid Pi-Hahirot, framför Baal-Sefon."
Berätta, Mose. Vad säger Gud?
Jag sa ju att det var en fälla.
Vi slår läger här.
Vi slår läger här!
-Farao kommer att slakta oss. -Vi slår läger här.
Nej.
Han har rätt.
Mose har rätt!
Gud ger dem respit.
En visuell, omöjlig närvaro,
som de nu känner igen,
fungerar både som kompass och nu även som en skyddande kraft.
Säg åt dem att rida runt det!
Det går inte. När vi flyttar på oss följer den efter oss.
Den verkar vara ett levande väsen.
Den som finner en väg runt
blir min arvinge.
Du måste ha haft ett syfte med att leda oss hit.
Berätta, Herre. Vad är det? Visa mig.
Mose.
Lyft din stav.
Sträck ut din hand.
2 MOS 14:21
"Mose sträckte ut sin hand över havet
och Herren drev undan havet med en stark östanvind, som blåste hela natten."
Varför delade sig Röda havet?
Vissa bibelforskare menar att om det skedde såsom det beskrivs i Bibeln,
berodde det på en jordbävning
som skapade en spricka där allt vatten rann ut.
Man menar att det var ett naturfenomen.
Det var inte det författaren hade tänkt sig.
Bibeln är tydlig.
Gud gav Mose makt att lyfta sin stav och utföra ett under.
Vad är det som händer?
-Vi överlever inte. -Vi borde vända om.
Havet kommer att krossa oss.
-Vi kommer att dö! -Vi vänder om.
Deras gud är allsmäktig, ers majestät.
Våra kommer inte att tillåta det.
Ser ni det?
Det är Gud.
Ser ni det? Det är Gud.
Ni måste ha tro.
Du ska få se.
Skulle ni rädda er själva och lämna era barn?
Nej. Det gör inte han heller.
Gud behöver oss alla.
Alla sina barn.
Alla!
Låt oss gå tillbaka medan vi kan. Vi kommer aldrig levande igenom.
Jag drunknar hellre.
Det finns många bra midrash-texter om det här.
Enligt en såg änglarna upp och sa: "Gud, är det här människorna du räddar?
De tillbad avgudar och egyptierna tillbad avgudar.
Alla människor är usla. Alla är likadana."
Men Gud sa: "Ni missar en sak." "Vadå?"
"De vandrar tillsammans."
Det är det viktiga.
Glöm vad de hade gjort. Alla gör fel här i livet.
Men om vi kan lära oss att hålla ihop och samarbeta… Det är det Gud väntar på.
De kommer att drunkna. Det är galenskap att följa efter.
Nej.
Deras gud flyr.
Tvivlar ni på era ögons vittnesbörd?
Ers majestät. Våra barn har redan dödats.
Det här är era bästa krigare.
-Gör min stridsvagn redo. -Ers majestät…
Vi ska jaga dem och döda dem alla.
2 MOS. 14:22-23
"Och Israels barn gick mitt igenom havet på torr mark,
under det att vattnet stod såsom en mur till höger och till vänster om dem."
"Och egyptierna förföljde dem."
Skynda!
-Gå. -Nej!
Gör som jag säger. Gå.
I väg! Skynda!
I väg!
2 MOS. 14:27-28
"Mose sträckte ut sin hand över havet,
och i gryningen vände vattnet tillbaka.
Vattnet vände tillbaka och dränkte vagnarna och vagnskämparna."
"Hela faraos här som hade följt efter israeliterna ut i havet.
Inte en enda kom undan."
När en av mina döttrar var tio kom hon hem från söndagsskolan.
De hade läst berättelsen om Röda havet och hur alla dog.
Hon var förtvivlad och sa:
"Varför skulle Gud göra så? Är inte de också Guds barn?"
Jag tänkte: "Det där var inte alls dumt tänkt."
Varför gjorde Gud så?
Berättelsen i Koranen slutar med att farao drunknar.
I den berättelsen säger han:
"Jag tror på Arons och Moses Gud."
Men då är det för sent.
Det är en intressant berättelse.
Gabriel, en av ärkeänglarna,
säger till Muhammed: "Det finns två personer jag hatar mer än alla andra.
Satan och farao."
Gabriel säger: "Jag var så rädd att farao skulle konvertera till islam
innan han dog
att jag stoppade lera i hans mun
så att han inte skulle konvertera och tro på Gud."
Bland Dödahavsrullarna finns ett kort stycke…
BIBELFORSKARE
…en del av en rulle som hör till Andra Moseboken.
Fragmentet är skadat, men det fanns en lång sång som tillskrivs Mirjam.
Det är en segersång.
Folket har flytt och Gud är krigaren som har besegrat egyptierna och räddat dem.
Det står: "Vem är som du, Jehova, bland gudarna?"
Med andra ord: "Du är den störste guden."
Det är det första viktiga teologiska budskapet
i judisk-kristna-muslimska traditionen,
och det kommer ur en kvinnas mun.
Adonaj.
Mose har räddat världen, precis som Noa.
För Noa drog sig vattnet tillbaka.
Man landade på torr mark och började om.
Vid Röda havet delar sig vattnet så att de kan gå torrskodda och överleva.
De når andra sidan där de kan inleda ett nytt liv som nation.
Det här hör ihop. Kopplingen är…
När Gud räddar, involveras skapelsen.
Broder.
Vi är fria.
Ja, det är vi.
2 MOS. 15:22
"Därefter lät Mose israeliterna bryta upp från Röda havet,
och de drog ut i öknen Sur.
Och tre dagar vandrade de i öknen utan att finna vatten."
Här har vi ett chockat, traumatiserat folk
som nu befinner sig i öknen.
De har all anledning att vara förvirrade, rädda och osäkra.
De vet bokstavligen inte var de är.
De har gott om erfarenheter som tydligt visar
att deras Gud är verklig och att han har räddat dem.
Men de ombeds föreställa sig en framtid som inte går att föreställa sig.
Mina barn har inte ätit på tre dagar.
Och de följer Mose, men de vet att Mose inte heller kan föreställa sig det.
Ge mig ett tecken, Herre.
-Har han lett oss hit att dö? -Vi skulle ha stannat i Egypten.
De har befriats från slaveri.
De trodde att det var över, men det var det inte.
Det fångar känslan. Sånt är livet.
Man klarar ett test och lär sig något. Men man har inte nått målet.
Budskapet är att man aldrig kommer fram.
Resan är viktigare än målet.
Herre, var är du?
Mitt folk törstar och hungrar.
Tala till mig!
Folk är rädda.
Han har slutat att tala till mig.
Vem?
Gud.
Han är borta.
Kanske inte.
-Han kanske prövar dig. -Den här gången är det för mycket.
Nej.
Visa dem vägen.
Om Gud vill, finner vi vatten i dag.
Vi vänder söderut.
-Kanaan ligger norrut. -Jag vet.
-Vi går söderut, till Midjan. -Till Midjan?
Till berget där Herren talade till mig.
-Vi ska till det förlovade landet. -Så småningom.
Hur ska vi överleva?
Vad säger vi till folket?
Han sörjer för oss.
"Och Israels barns hela menighet knorrade emot Mose och Aron i öknen."
2 MOS 16:2-3
"Israels barn sade till dem:
'Ack att vi hade fått dö för Herrens hand i Egyptens land,
där vi satt vid köttgrytorna och hade mat nog att äta!
Men ni har fört oss ut i öknen för att låta hela denna hop dö av hunger.'"
Vägen är lång och utmaningarna många. Folk blir trötta och vresiga.
Hur kan de vara så otacksamma? Såg de inte allt som hände?
Det är lätt att säga när man sitter i ett rum med AC.
Israeliterna led och blev räddade, led och blev räddade. De bröts ner igen och igen.
Det vore konstigare om de inte hade klagat.
"På morgonen låg det dagg runt omkring lägret."
2 MOS 16:13-14, 4
"När daggen hade torkat
låg det ute i öknen något tunt och frasigt, tunt som rimfrost på marken.
Jag skall låta det regna mat till er från himlen."
Israeliterna klagade över hunger
och Gud utför ett under genom att skicka manna från himmelen.
Forskare har talat om
att det finns en sorts växtlus som lever på trädet tamarisk
vilka växer i Sinai.
De ger ifrån sig en kådaktig substans
som smakar sött och ser vit ut.
Det sitter på växterna.
Vi kan samla det, torka det och baka av det.
Han har talat.
Sinaivandringen, eller ökenvandringen…
Här ser vi Guds moderliga sida.
Det var kvinnor som förvandlade jordbruksprodukter till mat.
Du ser, broder. Ett tecken.
Vi ser Gud, krigaren, i tecknen och undren och när han besegrar faraos arméer.
Nu ser vi, åtminstone metaforiskt, Gud, modern, som ger dem mat.
Sluta!
-Sluta, sa jag! Det här är inte rätt sätt! -Släpp! Sluta!
Själviske man!
Backa!
Sluta!
David och Amram har hamstrat, så nu räcker det inte åt alla.
De ville idka byteshandel.
Det räcker i två dagar, inte mer.
Gud har välsignat oss och ni återgäldar honom så här?
Kasta ut dem. Låt dem klara sig själva.
Nej, stanna.
Stanna!
Gör som jag säger.
Vrede har blivit ditt fall förr.
Gud har varit barmhärtig.
Då kan vi också vara det.
Hon har rätt.
Vad skulle han vilja?
Hur kan du fråga mig det när det är det enda mitt hjärta önskat?
Låt ditt sinne önska det också.
Man kan inte lära förrän man glömmer allt man har lärt sig tidigare.
Det handlar inte om ett rovdjursbeteende. Man måste nå en plats av intet.
Ingenting. Det ska inte finnas något där.
Finns det fiender? Hot? Ja, det finns. Men det är inte poängen.
Jag behöver lära mig vissa saker, vissa värderingar.
Det kan inte ske i Egypten - för mycket historia.
Och inte i Israel - för mycket att bygga upp.
Det är det ökenvandringen handlar om.
Israels barn.
I fem dagar har vi samlat mat varje morgon.
Bara det vi behöver för dagen.
Men den sjätte dagen…
Den sjätte dagen samlar vi mer, så att vi kan vila på den sjunde.
Vi har skapats till Guds avbild.
-På den sjunde dagen vilar vi, eller hur? -Ja.
Just det.
En helig dag.
En dag då vi minns hur mycket vi är skyldiga honom.
Låt detta vara lagen.
Sabbaten är en väldigt intressant institution
när vi tänker på de forntida israeliterna och Bibelns värld.
Såvitt vi vet fanns inget liknande i någon annan kultur runt gamla Israel.
På det viset kan man kanske kalla det en israelisk uppfinning.
Sabbaten omnämns för första gången i Andra Moseboken 16,
då man samlade manna.
Den sjätte dagen skulle de samla dubbelt så mycket
för att kunna vila på den sjunde dagen, precis som Gud gjorde.
Vi brukar säga: "Mer än judarna har hållit sabbaten, har sabbaten hållit judarna."
Det var exakt vad folket behövde då.
Genom Mose säger Gud: "Sluta. Inget mer arbete.
Var tacksamma över det ni har.
Om ni är närvarande och inser att inget är fel just nu, så överlever ni."
Efter att ha överlevt svält och faraos vrede,
ställdes israeliterna snart inför en ny fiende på sin färd mot Sinai berg.
Vi är inte ensamma.
Ökenfolk. Det här är deras mark.
Många människor i Främre Asien var inte israeliter,
utan tvärtom, israeliternas fiender.
Ett bra exempel är amalekiterna.
Mose!
Banditer!
De smög sig på oss i mörkret. Vi slogs, men de var för många.
De tog kvinnor och barn!
Jag behöver fler mannar.
Amalekiter. Slavhandlare.
Vi slår läger här. Ge ordern.
Vi ska hämta hem de våra.
AMALEKITERNAS LÄGER
Skynda! Inta era positioner.
Hade israeliterna med sig svärd, sköldar och pilar?
Hur kunde de kriga mot amalekiterna?
Det här är en väldigt gammal judisk midrash.
Enligt den muddrade de
de egyptiska soldater som dog i Röda havet när kropparna spolades upp på land.
De stal deras saker.
Det är ett bra svar, men det är inte vad Bibeln säger.
Bibeln säger ingenting om det. Man undrar hur det gick till.
Herre…
Led ditt folk till seger.
Gud sa: "Jag förde er ut ur Egypten
med utsträckt arm och stark hand."
Och Moses armar gör samma sak.
Han fungerar som en symbol. En kanal.
Josua! Här är vi!
Här är de!
Så länge de blickar mot himmelen har de framgång i striden.
Håll er nära mig.
Om de inte gör det, förlorar de.
Skynda!
Mose blir trött.
Men hans armar är stadiga.
Israeliterna gick segrande ur striden.
-Vad är det? -De bråkar om bytet.
Sluta! Det räcker!
Nästa person som måttar ett slag dör!
Dör!
Kom ihåg vilka vi är!
En nation!
En nation av de trogna!
Ur vägen!
Hur leder man ett sådant här folk?
Gå med dem i kärlek.
-Och om jag inte finner kärlek? -Då ligger felet hos dig.
Kärleken slets ifrån oss när vi var barn.
Enbart kärlek hade aldrig fört oss ut ur Egypten.
Berättelsen om ökenvandringen handlar om nedbrutna…
FÖRFATTARE
…svårt traumatiserade, sårade, dysfunktionella befriade slavar
som snubblande tar sig fram.
En del av läxan är: Gud må ge dig en vision
och en dröm.
TOM KANG PASTOR
Men ofta förverkligas den inte
på det sätt du vill, men det blir något bättre.
Guds folk trodde att de hade en expressbiljett till det förlovade landet.
Så var det inte. Det fanns inre saker de behövde jobba på
innan Gud förde dem till fysiska platser.
Israel gick från en sorts träldom till en annan, nämligen för Jehova.
Målet i berättelsen om uttåget ur Egypten är inte: "Var fria."
Det är: "Gå till berget och tillbe Gud."
MIDJAN
"Mottag budorden och lagen så att ni vet hur ni ska agera och tillbe."
De måste fortfarande ta sig igenom den andliga kampen.
De är politiskt befriade, men måste också bli befriade andligen.
Jag är här för att tala med honom. Hitta honom igen.
Jag har sett dig så här förut.
Jag kan inte leda mitt folk utan Gud.
Hur kan jag vandra med dem och samtidigt söka honom?
För många år sedan
förde du mina får till bete
så att jag blev fri att ta hand om mitt folk.
Du var en bra tjänare.
Du har själv tjänare.
Välj dem med omsorg. Använd dem!
Sedan kan du gå till honom med gott samvete
och be honom om hjälp.
Jetro dyker upp igen.
Han ser Mose sköta sina affärer
och ta emot människor med dispyter.
Mose är ensam domare och jury.
Jetro ser det här och säger åt honom:
"Du kan inte fortsätta så här. Du kommer att bli utbränd."
Jetro säger åt honom vad han ska göra
och beskriver hur man organiserar ett domstolssystem.
Som jag ser det är Jetro
ett underbart exempel på
hur någon som inte är judisk
delar med sig av de bästa idéerna och insikterna från sin religiösa tradition
för att hjälpa.
Och Mose är smart nog att ta emot hans visdom,
trots att den kommer från en annan kultur.
Den är kvar.
Berättelsen om vårt liv.
Jag undrar hur den slutar.
Jag måste gå och söka hans hjälp.
Du kommer att få den.
Berätta allt för våra barn, så att de förstår.
Gå.
Än en gång går Mose upp på det stora berget för att tala med Gud.
2 MOS 19:16, 18
"Det började dundra och blixtra, och en tung molnsky kom över berget.
Och hela Sinai berg höljdes i rök, vid det att Herren kom ned därpå i eld
och en rök steg upp därifrån, lik röken från en smältugn,
och hela berget bävade storligen."
Var är du?
Jag har rest ända hit för att finna dig!
Tala till mig!
Är du färdig med mig?
Jag är inte färdig med dig!
Hör du mig?
Jag vet inte vad jag ska göra. Jag vet inte vart jag ska gå.
Jag är förlorad utan dig.
Jag har burit er på örnvingar och fört er hit till mig.
Om ni nu lyssnar på mig och håller mitt förbund
skall ni vara ett rike av präster och ett heligt folk.
Detta är vad du skall säga till Israels folk.
Veckor går.
Israeliterna väntar i skuggan av Sinai berg på att Mose ska återvända.
Han har varit borta i 40 dagar och 40 nätter.
Han kommer att återvända.
De här människorna lever i enorm ovisshet.
För första gången är deras ledare inte ibland dem.
Den som har fört dem ut och fungerat som nationsfader, är inte där.
De blickar upp och ser något formidabelt och skräckinjagande.
När man inte vet hur man ska överleva eller vad som händer i morgon
kan man göra många dåliga saker.
Vad är det här?
Vi behöver en gud som andra känner igen.
En gud som andra gudar. Vi har egyptiskt guld.
Vi tänker smälta ner det och skapa en gud som skyddar oss.
Mose har skyddat oss.
Tror du verkligen att din bror fortfarande lever?
Tror du det?
Du är den förstfödde brodern.
Det är dags att återta din position.
"Då sa Aron till dem:
'Ta guldringarna ut ur öronen på era hustrur,
era söner och era döttrar, och bär dem till mig.'
Och han tog emot guldet av dem
och formade det med en mejsel och gjorde därav en gjuten kalv."
Kom ihåg att det är olydnad som orsakar plågorna i Egypten.
Och det är folkets olydnad under ökenvandringen, när de skapar en gudabild,
som får en resa som inte skulle ha tagit mer än 10 dagar
att vara i 40 år.
Aron, som är Moses egen bror och överstepräst i Israel,
är den som skapar den gyllene kalven.
Han känner sig hotad
av upploppsstämningen bland israeliterna.
Så för att lugna dem tillverkar han en gud åt dem.
Som vi vet stiger Mose ned från Sinai
just som de tillber den gyllene kalven.
Det är hjärtskärande.
Det är Mose.
-Mose! -Mose!
Mose!
Mose.
Intet.
Allt för intet.
Mose är så bestört och rasande
att han tar de två tavlorna de tio budorden är skrivna på
och krossar dem.
Han har problem att kontrollera sin ilska. Det ser man genom hela Moses liv.
Hans vredesproblem är något vi kan lära oss mycket av.
Mose förlorar behärskningen, far ut mot folk
och måste sen komma på hur han ska komma vidare.
Hjälp mig!
Vad är det?
Han svarade.
Han svarade när jag kallade.
Och han gav mig den största gåvan.
Sina lagar.
Och ni…
…allihop, har krossat mitt hjärta.
Så jag krossade dem.
För att förändra det förgångna
behöver man förlåtelse.
Minns du?
Lämna mig.
Nu.
Vad har jag gjort, Herre?
Gå din väg.
Herre!
Jag har svikit dig, Herre.
Det är dags.
En gång lät jag jorden svämma över och skonade bara Noa.
Nu skulle jag kunna låta jorden brinna och skona bara dig.
Bränna dem? Allihop?
Men Herre…
Vi kunde ha nått det förlovade landet om du inte hade lett mig hit.
Då hade inte detta hänt.
Vad är det för mening att nå det förlovade landet om man inte vet hur man lever där?
Ni må ha frihet, men kan inte behålla den utan sanning.
Vi ska börja om.
Nej!
Förlåt dem. Förlåt oss. Förlåt mig.
Förlåt.
Återigen har Gud fått nog. "Jag dödar alla och börjar om med dig."
Mose får honom att ändra sig.
"Det är ogenomtänkt. Fundera på saken.
Vad ska egyptierna säga? Förde du ut oss i öknen bara för att döda oss?"
Släpp dem.
De gjorde uppror mot dig.
-Mot Gud. -Släpp dem.
De förtjänar att dö.
Vi borde statuera exempel med dem.
Du skall inte dräpa.
-Det säger lagen. -Vilken lag?
Den jag förstörde. Släpp dem.
Läs upp lagarna för oss.
Låt oss läsa upp dem för varandra.
Tills det inte längre behövs.
Tills lagen är skriven i oss.
Du skall inte göra dig någon bildstod.
Du skall inte ha andra gudar vid sidan av mig.
Du skall inte missbruka Herrens, din Guds, namn.
Du skall inte ha begär.
Du skall inte…
Det som blev Israels barns fördärv i öknen var avsaknaden av förbund.
De blev kvar i öknen så länge för att de var tvungna att försegla förbundet.
Gud kunde ha fört dem till Kanaans land när som helst, men de var inte redo.
Tänk på att hålla sabbatsdagen helig.
Visa aktning för din far och din mor.
Du skall inte begå äktenskapsbrott.
Du skall inte vittna falskt mot din nästa.
Bibeln använder aldrig ordet "budord".
Den säger "tio", men det är tio saker,
tio d'varim, tio frågor, tio föreskrifter.
De första fem handlar om människans relation med Gud.
Du skall inte ha några andra gudar. Du skall inte missbruka Herrens namn.
De fem sista budorden gäller samhället.
De handlar om att människor ska komma överens och handla rätt mot varandra.
Du skall inte ha begär till din nästas hus eller något annat som tillhör din nästa.
Gud sa: "Ni behöver struktur. Jag förde er inte hit för att bli ingenting,
utan för att bli något.
Lagarna är grunden till en moralisk kod som kommer att revolutionera världen."
Mor?
Varför är du ledsen, Mose?
För allt jag har gjort fel.
För allt som är kvar att göra.
Du har handlat väl.
Du förde dem ut ur Egypten, som Gud bad dig.
Du gav dem lagar att leva efter.
Du gav dem liv!
Vad mer
begär du av dig själv?
Jag måste leda dem till det förlovade landet.
De tar sig dit på egen hand.
Utan dig.
De tre huvudpersonerna i den här berättelsen,
Mose, Aron och Mirjam…
Ingen av dem når det förlovade landet.
Kom.
Det mest gripande och tragiska ögonblicket, i hela Bibeln, menar jag,
är att Mose, som fått i uppdrag av Gud
att genomföra en otroligt svår och farlig uppgift,
som lett israeliterna genom öknen i 40 år
och troget fullföljer den uppgiften,
inte får följa med Israels barn in i det förlovade landet.
Det är så sorgligt.
Titta, Mose.
Där är det.
Att Mose inte får gå in i det förlovade landet
väcker mer nutida minnen av Martin Luther King Jr:s liv.
Kvällen innan han dog, upprepade han Mose känslor.
Han sa: "Jag har varit på bergets topp. Jag har sett det förlovade landet.
Jag kanske inte får följa med er dit, men jag vet att ni kommer att nå dit.
Det var nästan som att han kanaliserade Mose då.
Om berättelsen om Mose betyder någonting, så är det att även när man når Kanaan,
även när man till namnet är fri, måste man fortsätta kämpa.
Att bli fri är inte samma sak som att fortsätta vara fri.
Det förlovade landet.
Jag kommer aldrig att nå dit.
Nej.
Men dina barn gör det.
Mose?
Följ med in.
Kom.
"Och Herrens tjänare Mose dog där i Moabs land, såsom Herren hade sagt."
5 MOS 34:5, 10-12
"Men i Israel uppstod icke mer någon profet sådan som Mose
med vilken Herren hade umgåtts ansikte mot ansikte.
Minns alla de tecken och under som Herren hade sänt honom att göra i Egyptens land,
med Farao och alla hans tjänare och med hela hans land,
och all den väldiga kraft som Mose visade
och alla de stora, fruktansvärda gärningar som han gjorde inför hela Israel."
Undertexter: Rosanna Lithgow
Uploaded by MoviesMod.org | Visit & Support