סדרה זו מציגה שחזור דרמטי של סיפור משה ויציאת מצרים -
שבו משולבות פרשניותיהם של תאולוגים והיסטוריונים -
מרקעים דתיים ותרבותיים שונים. -
תרומתם נועדה להעשיר את הנרטיב -
אך אין לפרשה כקונצנזוס. -
הנני אשר הנני...
ואהיה אשר אהיה.
בתנ"ך מסופר על רועה עניו
שנקרא להר מסתורי
אי שם בחצי האי סיני.
הר סיני -
המסע לשם מסוכן.
והוא אחוז פחד.
אבל כוח חזק שעדיין נשגב מבינתו
דוחק בו להמשיך הלאה.
האמונה.
לאדם זה יש עבר סודי.
אחי. הוא אינו מצרי, אלא אחד משלנו.
אני עברי?
כל צעד וצעד מקרב אותו לגורלו האמיתי.
אלוהים דיבר אליו.
אמרתי לך לא להשיבו לכאן.
אינך אחד מהם, משה.
הגיעה העת לשלח את עמי לחופשי.
גואל בני ישראל.
הראה להם את הדרך.
שליחו של אלוהים.
הנני אשר הנני ואהיה אשר אהיה.
התורה כולה: סיפורו של משה -
חלק 1: הנביא -
בימי רעב קשים,
בני ישראל, צאצאיו של אברהם,
התיישבו במצרים...
שם שועבדו למשך 400 שנה.
הם סבלו במשך מאות שנים, אך מספרם גדל.
בחשש שיתקוממו נגדו,
המלך ציווה שכל התינוקות העבריים הזכרים
יוטבעו בנילוס.
לאחר שבתו של פרעה אימצה אותו בסתר,
הוא גדל בחצר המלוכה
לצד דודו, המלך לעתיד.
שמו הוא משה.
אף שהיה נסיך מצרים
וזכה לכל המותרות של בית פרעה,
גדל בביתם והיה אחד מבני המלוכה,
אני חושב שבתוך תוכו, הוא ידע שמשהו בו שונה.
הוא ידע שהוא נולד שונה.
התורה לא מספרת לנו מה היה שמו העברי.
זו אחת מהתעלומות שהסיפור הזה צופן בתוכו.
וזה גם סיפור על משה שמגלה בהדרגה
את זהותו ואת גורלו.
"ויהי בימים ההם ויגדל משה
"וירא איש מצרי מכה איש עברי."
לא!
תחזרו לעבוד!
אני משוכנע שהייתה זיקה טבעית
בליבו של משה לתחושת הדיכוי
שחווה העבד העברי באותו רגע,
ואני חושב שזה פקח את עיניו.
אתה! עצור!
עצור!
הנח לו.
אמרתי לך להניח לו.
כן, אדוני.
היום נגמר!
"וישמע פרעה את הדבר הזה
"ויבקש להרוג את משה.
"ויברח משה מפני פרעה."
מדבר סיני -
שלושה חודשים לאחר מכן -
הוא נודד במדבר מזרחה, לעבר מדין.
גר בארץ נוכרייה.
לא עוד נסיך מצרי,
ועוד לא הנביא שישחרר את בני ישראל.
חלק ניכר מהדת היהודית-נוצרית סובב סביב משה.
הוא אחד מאבותיה.
כל מה שאולי ידוע לנו על כתבי הקודש,
באופן זה או אחר,
נקשר למשה, לחייו ולשליחותו.
משה הוא דמות יוצאת דופן במסורות היהודית, הנוצרית והאסלאמית
משום שהוא מופיע בכל שלושתן.
מכבדים אותו בתואר "נביא" בשלושתן.
הנביא משה מוזכר בקוראן יותר ממאה פעמים.
אז זה ייחודי, משום שיש מעט מאוד נביאים
שסיפור חייהם השלם מוצג בקוראן.
כל דבר בחייו, במה שעבר, בקשיים שנקרו בדרכו,
ובמעשיו,
כל פרט ופרט מאלה משמעותי לחיינו כיום.
מה נעשה כשנראה שאנשים אחרים סובלים?
נתקומם או לא נפצה פה?
צדק חברתי?
משה הוא אבי הצדק החברתי.
ממשה הרוצח למשה הגואל.
זה סיפור מרתק.
ראו. אדם קרב ובא.
מי אתה?
אעבוד תמורת לחם ומים.
תוכל לשתות חינם אין כסף.
למי אודה על נדיבות זו?
ליתרו. בעלי הבאר. כוהן ההר.
התכוונתי לשמך.
בתו.
ציפורה.
לאחר שמשה נמלט ממצרים,
דואגת לו בסופו של דבר קהילת רועים נוודים
במדבר שבסביבת הר סיני.
שם משה מוצא לו מקלט.
מארחות מחזרים על חשבוננו?
על חשבוננו, נעים.
ומחזרינו אינם מעניינך.
פראי מדבר אינם רצויים כאן.
הוא מבקש נפשו למות.
אולי, אך הוא ישמח להרוג גם שניים מכם.
הרוג אותו.
לא היום.
בוא.
הנשים הן אלה שמזהות משהו מיוחד במשה,
כי הן מקבלות את עזרתו.
הן מבינות שהוא חזק ומהימן.
בקוראן יש סיפור מצחיק שבו ציפורה,
שנקראת בערבית ספורה,
היא הולכת לפניו,
ואז נושבת רוח והחצאית שלה מתנפנפת קצת.
ומשה, כמובן, לא רוצה להביט בה.
אז הוא הולך לפניה כדי שלא יראה אותה מאחור.
והם התרשמו מאצילותו.
הבנות חזרו לאביהן
ואמרו לו, "משה,
"המהימן והחזק, עזר לנו."
מדין -
מדוע באת למדין?
הפרעה שלנו בונה עיר.
האנשים הצטוו לעבוד כצמיתים או לשלם מיסים.
אז עזבתי. - למדבר?
שם יש חופש לאדם.
דרכי המצרים אינן כדרכינו.
אבל בזכות אומץ הלב שהפגנת למען בנותיי,
תוכל ללון כאן ללילה.
יתרו הוא דמות מהאהובות עליי בכל פרשת משה.
על יתרו ידוע לנו שהוא אוהב,
שהוא מספק מחסה, שהוא יודע לעמוד על טיבם של אנשים.
לא משנה לו אם הבחור הזה מצרי או מדייני,
או מה שלא יהיה.
הוא נחלץ לעזרה והוא במצוקה.
יתרו הוא כוהן המדיינים.
זהו עם פוליתאיסטי
שחי בעת מצרים העתיקה
ובסופו של דבר, בעת ישראל העתיקה.
אני לא חושב שהיו אז מונותאיסטים הלכה למעשה.
אני חושב שרובם ככולם האמינו בקיומם של אלים רבים.
השאלה היא, למי מהם סוגדים?
אז המונח הוא מונולטריזם.
זה לא מונותאיזם, האמונה באל אחד בלבד.
במונולטריזם, סוגדים לאל אחד בלבד.
מכירים בקיומם של אלים אחרים, טוב?
אבל סוגדים רק לאחד.
אם מפרשים את התנ"ך פשוטו כמשמעו,
אלוהים מבהיר באופן חד משמעי
שהוא האל היחיד שבני ישראל צריכים לסגוד לו.
הוא לא מבהיר באופן חד משמעי שהוא האל היחיד.
בעשרת הדיברות הוא אומר,
"לא יהיה לך אלוהים אחרים על פניי".
אפשר לפרש זאת במובן
שישנם אלים אחרים, ושישנם עמים אחרים הסוגדים להם,
אבל אתם, עמי הנבחר, צריכים לסגוד רק לי.
הראה להם את הדרך.
יצועך מוכן.
מה אתה רואה?
מי מתגורר בהר?
אף אחד. למה?
ראיתי אש בפסגה.
לא, זה בלתי אפשרי.
זו אדמת קודש. אסור לאף אחד לטפס לשם.
אם כך, מה ראיתי שם?
להר יש חשיבות רבה במסורות דתיות רבות.
יש אלים שלפי האגדה, שוכנים בפסגות הרים
כי פסגת ההר גבוהה וקשה להגיע אליה
ולעיתים העננים מסתירים אותה,
ומדי פעם רואים קרני אור שבוקעות בעדם.
אפשר להבין למה זה ירשים אדם על הקרקע למטה,
וייראה לו מסתורי ביותר.
הראה להם את הדרך.
מי אני, אימא?
איזו מין שאלה מפי ילד.
אתה נסיך מצרים.
מדוע?
הבנים האחרים לועגים לי.
הם אומרים שאני שונה.
שאני לא מלכותי כמוהם.
הסמל הנעלה ביותר בארצנו.
הוא במשפחתנו משחר הימים.
לעולם אל תשכח מי אתה.
אינך מלכותי פחות מאף אחד.
עכשיו, נום.
משה היקר שלי.
היה לנו קשה מאז מותו של מהאר.
שבע בנות ואף לא בן אחד.
הוא היה הרועה הטוב ביותר שלי.
למה לא להציע לזר את עבודתו?
אדם שסיכן את חייו למען זרים חפץ במוות.
אם הוא ישוב למדבר, הוא ימות.
ויהיה זאת באשמתנו.
את ערמומית כאמך.
משה!
אנא ממך, אל תעזוב.
אבי מציע לך עבודה.
מדין הייתה מקלט למשה,
ואני חושב שזה היה מקלט שאפשר לו
ליהנות מחיי נוחות ורווחה.
הוא יכול להסתתר במקום הזה
בזמן שהרשויות המצריות מחפשות אותו
כי הוא מבוקש בגין רצח.
מנסיך מצרים, הוא נהיה לרועה.
אדם שהיה פעם רם מעלה
הוא כעת אדם פשוט ואלמוני.
הוא רועה צאן במדבר מדין.
ושם קורא לו אלוהים.
הראה להם את הדרך.
הבאתי ארוחת בוקר.
ראיתי סימנים כאלה בעבר.
שרי המיסים משתמשים בהם.
למדת אותם במצרים?
הם משמשים לרשומות?
ולסיפורים.
ואיזה סיפור מספרים סימנים אלה?
שלך ושלי.
אלוהי ההר!
הבט וראה.
היום מביאים אנו בברית הנישואין את עבדיך הנאמנים משה וציפורה.
אל מול משכנך הנשגב,
חיינו הם כאין וכאפס.
הם שבריריים ונדירים כזכוכית זו.
מי ייתן ונישואי עבדיך
יהיו טובים בעיניך.
ופורים.
מעניין להתעמק בעובדה
שלמשה היה קשר לתרבויות ולמסורות רבות ושונות.
הוא היה נסיך מצרים.
הוא היה חתנו של כוהן מדין.
הוא שחרר את בני ישראל.
ואני חושב שלקשרים הרבים לאנשים בעולמו
יש חשיבות גם בעולמנו אנו,
כי זה מוכיח שאפשר לאמץ יותר מזהות אחת,
ואולי זה אפילו בלתי נמנע.
משה וציפורה מקימים משפחה במדין ונולדים להם שני בנים,
גרשום ואליעזר.
שמו של הילד הבכור חשוב מאוד.
אז משה קרא לו גרשום...
הרבה רייצ'ל איידלמן -
"כי גר הייתי בארץ נוכרייה".
זה מעיד על תחושת חוסר השייכות שחש משה.
חוסר שייכות למדין.
חוסר שייכות למצרים.
במהלך השנים שלאחר מכן,
מלך מצרים הזקן מת ודודו של משה תופס את מקומו.
זהו פרעה,
השליט החזק ביותר בעידן זה.
אם נרצה לזהות את פרעה מסיפור יציאת מצרים
כפרעה המוכר לנו מההיסטוריה המצרית,
ייתכן שזה רעמסס הגדול,
כי בסיפור יציאת מצרים, בני ישראל
עבדו בכפייה,
והוכרחו לבנות שתי ערים גדולות.
אחת מהן הייתה פר-רעמסס, "בית רעמסס",
שהייתה עיר הבירה של רעמסס הגדול בדלתא
בתקופת השושלת ה-19.
כשהוא עלה לשלטון,
הוא עומד בראש כמה מערכות באזור סוריה-פלשתינה.
הוא כובש שטחים אפילו עד ביירות בלבנון.
שלטונו של רעמסס הגדול היה מהמשפיעים ביותר
ואחד מהחזקים ביותר,
ובאמת היה שיאה של האימפריה המצרית.
מה מורים הסימנים?
תמיד יהיו נתינים סוררים, הוד מעלתך.
היכן בדיוק?
במדבר, הוד מעלתך.
יושבי ערבות שתשורתם מתעכבת.
אין לכך חשיבות.
גם פושטי יד מסוגלים להחכים.
אמת, מלכי.
הלחש, מכשף.
שיחושו על בשרם את מורת רוחנו.
כדי שיבואו אלינו בתחינה ובענווה.
כך ייעשה, הוד מעלתך.
הוא נוהג ביד קשה בכל מי שמנסה לאיים על ממלכתו.
הוא היה חסר רחמים ואכזרי והרג אנשים.
חשוב לו רק לשמר את עושרו וכוחו.
כשרוצים לתאר רודן בערבית, אומרים...
כלומר, לנהוג כפרעה או להיות כפרעה.
אז המילה הזו למעשה משקפת את מעשי פרעה.
לפרעה החדש יש אויבים רבים מחוץ לממלכתו.
אבל האיום הגדול ביותר על שלטונו הוא אחיינו,
שהוא כעת רועה צאן פשוט במדין.
גרשום!
מה אמרתי לך? תמיד תשגיח על העדר.
כן, אבי.
במה הבטת?
יש שלושה רוכבים במישור, בדרכם לכפר שלנו.
ישמעאלים שבאים לעשות צרות. - לא.
הסוסים היו לבנים.
זה עונג בלתי צפוי.
תיהנו ממנעמי ביתנו.
תודה.
הרועה הראשי שלי.
שגרירים ממצרים.
כרע ברך בפני שליחי הוד מעלתו!
כרע ברך!
אני מתנצל. הוא לא יליד הארץ.
עליך להודיע לו.
הפרעה הזקן הצטרף לאלים.
בנו הבכור הוא הפרעה החדש.
כל שבטי המדבר חייבים לשלוח תשורה.
אנחנו שמחים על הזכות הזו,
אבל אנחנו גם עניים.
ראינו את העדר שלך.
הוא די בריא והצאן רב.
אנא. נוחו ממסעכם.
עלינו להמשיך במשימתנו.
אבל עוד נשוב.
איך נשלם כשאנחנו כבר שקועים בחובות?
נמשוך זמן ונתמקח, כמו תמיד.
לא עם הפרעה הזה.
אתה מכיר אותו?
רוצח.
הנח לי.
הנח לי לנפשי!
עצור! אתה! עצור!
משה!
אתה נמצא כאן כבר כמה ימים.
רד בחזרה.
לכאן אני שייך.
יש לך שני בנים כעת.
ורעיה.
איני ראוי להם.
ובמה זה מועיל לנו?
הראה להם את הדרך.
יש דברים שעלייך לדעת לגביי.
גדלתי כנסיך בארמון המלך.
נסיך?
למה לא סיפרת לנו?
דרי המדבר סולדים מבני מלוכה מצריים.
הסתרת זאת עד כה?
אביך לא היה מרשה לי להישאר פה לו ידע.
הרגתי אדם.
נוגש.
ולכן עזבת את מצרים?
הם היו מענישים אותך.
יותר מכך.
הם היו יודעים מה שתמיד חשדתי בו.
שאני לא באמת אחד משלהם, כמו שאיני אחד משלכם.
אז מי אתה? - איני יודע.
עליי לגלות זאת.
שוב הופיע אות על ההר.
עליי ללכת לשם.
איש לא עלה לשם מעולם.
ייתכן שלא תשוב.
את יקרה לי יותר מחיי.
אני חושב שהשליחות האלוהית מתגלה לנו בדרכים שונות.
לפעמים שליחותנו נובעת ממצוקה.
אבל לפעמים שליחותנו נובעת מדחייתם
של חיי הנוחות והרווחה שהתרגלנו אליהם.
ואני חושב שמשה מייצג מקרה כזה.
למשה היו פגמים רציניים ואופי מחושל להפליא.
הוא היה חצוי לגבי זהותו.
הוא היה ילד מאומץ.
היה לו עבר פלילי.
הוא היה חסר בית במשך חלק מחייו.
ואנחנו לומדים מכישלונותיו לא פחות משאנחנו לומדים מהישגיו.
אלוהים קורא למי שהוא רוצה.
למעשה, אין עוד אדם לדעתי בכתבי הקודש, חוץ מישו,
שלא סובל מפגם בולט באופיו או מלקות כלשהי,
באופן זה או אחר, ואתה חושב, "באמת?"
אבל בזה אלוהים מתמחה.
אלוהים שבכתבי הקודש הוא אל שמתמחה
בטיפול בדברים פגומים, והוא לא רק מתקן אותם,
אלא גם מסב אותם למשהו נעלה אפילו יותר.
של נעליך מעל רגליך.
מי אתה?
זוהי אדמת קודש, משה.
של נעליך מעל רגליך.
אמור לי, מה רצונך ממני? - עשה כדבריי.
אהיה אשר אהיה.
אלוהי אברהם, אלוהי יצחק ואלוהי יעקב.
אלוהי בני ישראל.
אלוהי כל דבר.
והנך אשר הנך,
ואשר תהיה...
שליחי.
בתנ"ך מוצג עיקרון מהותי.
בני האדם לא יכולים לראות את אלוהים.
הם לא יכולים להיות בנוכחות האל.
יש יוצא מן הכלל בולט אחד.
היוצא מן הכלל הוא משה.
אתה אלוהים באמת ובתמים?
אהיה אשר אהיה.
יש שם סנה בוער שלא מאוכל.
פילוסוף יהודי בשם פילון שחי בתקופתו של ישו
מפרש זאת כאלגוריה.
לפיו, זה מסמל את השעבוד של בני ישראל,
כי הם נשרפים, אבל לא כליל.
הם עדיין שורדים.
צפיתי בך במשך שנים, משה.
בחיפושיך. בחקירותיך.
והבאתי אותך לכאן כדי לגלות לך את ייעודך.
אתה תשוב למצרים.
אתה תשכנע את העברים ללכת בעקבותיך.
ובשמי, תדרוש את חירותם מפרעה.
פרעה לעולם לא ישחרר את העברים.
הוא יתנגד.
ואכה אותו על כך.
מה לי ולעברים?
איני מנהיג או איש דברים.
עד שתמצא את דרכך,
אחיך, אהרון, ידבר בשמך.
אחי?
לך למצרים.
אמור לעברים שאתה שליחי.
אגלה לך את שמי.
את השם שבו אני נודע.
והם ידעו שאתה מדבר בשמי.
אהיה אשר אהיה.
משה לא בטוח שהוא יצליח לשכנע אותם,
ואלוהים אומר, "טוב, אל תדאג, אני אגיד לך את שמי.
"הוא...
"אהיה אשר אהיה",
או "עוד אהיה אשר אהיה".
איזה מין שם זה?
זה שם שהוא פועל.
אלוהים הוא פועל.
לא נועדתי למשימה הזאת.
אני אפילו לא אדם טוב.
אני בחרתי בך.
משה.
מדין -
ציפורה! ציפורה, אנחנו חייבים ללכת!
ראיתי את אלוהים.
אלוהים? איזה אלוהים?
אלוהי העברים. אלוהי כל דבר.
הוא ייעד לי משימה.
תארזי בגדים לך ולילדים. נעזוב מיד.
"ויאמר ה' אל משה במדין,
"לך שוב מצרים
"כי מתו כל האנשים המבקשים את נפשך."
מדבר סיני -
"וייקח משה את אשתו ואת בניו
"וירכיבם על החמור וישב ארצה מצרים."
תעינו בדרך!
אלוהים מראה לנו את הדרך.
רק שלושה שבועות עד לארץ גושן.
ומה אז?
נעצור בכפר. יש שם מלון.
שם נפגוש את אחי אהרון.
האח שהאל הזה סיפר לך עליו? שאתה אפילו לא יודע אם הוא קיים?
זהו דבר ה'. אני מאמין בו.
אם אין אח... - יהיה אח.
כשנגיע לארץ גושן, נוכל לחזור הביתה?
יהיה אח. - אבל אם לא יהיה?
יהיה אח!
ואם לא יהיה?
תני לי את הבשר.
איני מאמינה באל הזה.
העברים סובלים. - אני מאמינה במשפחה שלנו.
אם כך, אני בעלך!
אולי אם תהיי לצידי, אוכל לגאול אותם.
משה נשמע להוראות ה'
וחוצה את המדבר כדי לפגוש את אחיו, אהרון.
איך תזהה את אחיך?
זה הוא?
שב.
מהר.
גם את.
קול דיבר אליי בחלום
ואמר שאם אבוא לכאן,
אפגוש אותך.
איך אתה יודע מי אני?
הכרתי אותך כל חייך.
אני אהרון בן עמרם.
עברי.
אחיך הגדול.
אני עברי?
זה סיפור משונה ומופלא.
כשהייתי ילד קטן,
פרעה חשש שהעברים מתרבים ומתעצמים,
וישתלטו על ממלכתו יום אחד.
הוא ציווה להרוג את כל הבנים העבריים שייוולדו.
עוד לא נולדת כשהחלו בהשמדתם.
חוץ מהשבטים שמוזכרים בתחילת פרק א',
שני השמות הראשונים שמוזכרים בספר שמות הם שפרה ופועה.
והן מיילדות.
והן עושות משהו יוצא דופן.
הן מפרות את הצו של האדם החזק ביותר בעולמן,
הפרעה המצרי,
כי הם סירבו לנהוג כמצוות פרעה.
אפשר לומר שהן הראשונות שנקטו מרי אזרחי.
בספר שמות, הן נקראות בעברית "מיילדות העבריות",
כלומר, "המיילדות של העבריות",
ואולי המשמעות היא "מיילדות שהן עבריות".
אי אפשר לדעת איזו משמעות היא הנכונה.
שתי הנשים האלה שאולי אינן עבריות בעצמן
מסתכנות למען העברים.
הם לא יודעות למה יובילו מעשיהן.
אבל אנחנו יודעים.
ואחד הדברים שמרגשים אותי מאוד הוא שאולי,
גאולת האנושות כולה מתחילה באמת
כשאנשים נעמדים בעוז
ועושים משהו למען הזולת.
אמנו, יוכבד,
ילדה אותך בסתר.
לפי המדרש, ברגע שהיא יולדת,
החדר מתמלא כולו אור.
כשהיא רואה את הילד, היא רואה שהוא טוב.
ובעברית, "ותרא אותו כי טוב הוא".
היא רואה שהוא טוב.
ולא שמענו את הביטוי "כי טוב"
מאז פרק א' בספר בראשית.
מאז שבעת ימי הבריאה הראשונים.
והיא אומרת, "הוא מיוחד.
"צריך להצפינו. צריך להצילו."
כשהחיילים המצריים עברו מדלת לדלת בארץ גושן,
הגינו תוכנית שתציל אותך מפניהם.
ידוע לנו שיש כאן תינוק.
הם באים.
אהרון, לך למקום המסתור. לך למקום המסתור. קדימה!
הוטל עליי לשמור עליך.
להסתיר אותך.
אמרתי לך.
הילד נולד מת.
תראי לנו את גופתו!
הוא נקבר אתמול.
מדוע תציק לאם אבלה?
רגע אחד.
הקשיבו.
חיבקתי אותך חזק כל כך. פחדתי שתצרח.
עוד נשוב.
קדימה.
לא!
אוי, לא!
לא!
היית מוגן.
אבל ידענו שהחיילים המצריים ישובו בסופו של דבר.
מה שמעניין אותי הוא שבפרקים הראשונים
בספר שמות,
הסיפור מתמקד במיוחד
בפעולות ההתרסה הנבונות והאמיצות של נשים,
שכמה מהן עבריות וכמה לא,
וכולן מסתכנות באומץ רב
באי ציותן לחוקי פרעה ולצוויו.
אמו של משה מגיעה להחלטה מייסרת ונאלצת לשים את התינוק בסל,
ומשיטה אותו בייאושה על מי הנילוס.
איזה מעשה נואש.
אלוהים.
"אלוהים, אני מקווה שיש אי שם מישהו שאינו איום ונורא.
"ואם כן, שימצא את התינוק הזה."
זה פשוט שובר את הלב.
אמנו השיטה אותך במי היאור,
מבלי לדעת מה צופן לך גורלך.
הם הצליחו להסתיר אותו לשלושה חודשים.
ובתום שלושת החודשים האלה, הם בונים תיבה קטנה.
המילה תיבה בעברית משמשת גם לתיבת נוח.
גם תיבת נוח היא תיבה המצופה בזפת.
אז יש פה שני סיפורים.
אחד הוא סיפור בתחילת ספר בראשית,
ועכשיו יש סיפור בתחילת ספר שמות, ובשניהם משהו חשוב עתיד לקרות,
ובזכות התיבה.
והתיבה נושאת מישהו שייצג התחלה חדשה.
העיר פר-רעמסס.
היא גדלה.
מפלצת.
שניזונה מדם אנושי.
דמנו.
זה יהיה מפואר.
גאוותך מופרזת, אחי.
אבינו בנה את מקדש אמון
כדי ששמו ייזכר לנצח.
כעת אתה מסיר את ההנצחה ומחליף אותה בשלך?
אבינו חרט זאת לפני שהמקדש הושלם.
בני עמנו זוכרים את אבינו באהבה.
אבא היה רודן.
השמיד ילדים עבריים כי הוא פחד ממרד.
המן, מהו הרכב העובדים שלנו?
חמישית מהם מצריים, מלכי.
חמישית מהם שבויים.
השאר, עבריים.
עובדים חרוצים ומיומנים.
והוא רצה לבערם משום שפחד עד מוות מהתקוממות.
אני קורצתי מחומר שונה.
ובעוד עירנו נוסקת לשמיים, כן.
האלים שלנו יחזו בתפארתה.
מושג העבדות לא היה קיים במצרים.
תעבדו!
אבל היו לנו שבויים. היו לנו משרתים.
הייתה עבודה בכפייה.
זה היה הנוהל הרגיל אצל מלכי מצרים.
העובדים בכפייה במצרים
היו חיוניים לכלכלתה.
אז אם נאמר "שלח את עמי",
השאלה המתבקשת מצד פרעה ומצד משק מצרים כולו תהיה,
"אז מי יעבוד?
"על מי יוטלו עבודות הפרך?"
בדיוק כמו ב-1863,
כשבעקבות הצהרת האמנציפציה עלתה השאלה,
"אם נשחרר את כל העבדים, מי יקטוף את הכותנה?"
ארץ גושן נמצאת בפאתי פר-רעמסס.
נכדו ונינו של אברהם התיישבו שם 400 שנה קודם לכן,
כשעזבו את כנען בעקבות הרעב.
פרעה אומר, "יופי, שכולם יבואו לפה ויישבו את הארץ."
ובמרוצת הזמן,
בני ישראל נתפסים כגיס חמישי.
הם מתרבים במהירות ויש להם זהות משלהם.
הם לא משתלבים בקרבנו כמו שרצינו.
צריך להיזהר מהם.
אז נוצרת מערכת להכלתם, לא כעבדים עדיין,
אבל דברים כאלה קורים בהדרגה.
זכויות נשללות, ולפתע פתאום, אתם מסתכלים מסביב ולא זוכרים בכלל
את חייכם לפני שהיו לכם זכויות.
היי.
מרים.
זה אחינו, משה.
אמרתי לך לא להשיבו לכאן.
בוא.
זה בסדר. בוא. בבקשה.
בבקשה.
אתם לבטח צמאים.
רוצה לאכול?
שתו, ואז כדאי שתלכו.
מתי אכלת?
זה מה שאימא הייתה רוצה.
את צריכה להקשיב לו, מרים.
אלוהים דיבר אליו.
אלוהים נגלה לכולנו בחלומות.
לא היה זה חלום.
הוא דיבר אליי על ההר.
הוא אמר לי לבוא לכאן ולשחרר את עמנו.
להובילם בחזרה לכנען.
אלוהינו לא דיבר עם איש זה מאות שנים.
זו האמת.
העברים נמצאו במצרים למשך 430 שנה.
ובמשך רוב הזמן הזה, הם היו עבדים.
מה קרה ליחסים בין אלוהים לבני ישראל
במשך אותן מאות שנות עבדות ארוכות וחסרות תקווה?
האם הם הרימו ידיים?
האם הגיעו למסקנה שהסיפורים ששמעו
על אביהם אברהם
וההבטחה שיהיו בסוף עם חופשי בארץ המובטחת,
האם הגיעו למסקנה שהם לא נכונים?
והתורה לא מספרת לנו.
אבל שורה אחת שבאמת בולטת בעיניי
היא שאלוהים אומר למשה, "זכרתי את עמי.
"שמעתי את צעקתם."
בכל פעם שאני קורא את זה, התגובה הראשונית שלי היא,
"אז איפה היית עד עכשיו?"
אימא.
בואי, אקח אותך... - היא לא מזהה אף אחד.
משה הקטן שלי.
חזרת?
תודה.
אוי, תודה.
תודה.
אל תספר לשוטר.
הם בתפקידם בזכות המצרים. רק אסוף את כל זקני העם לעת עתה.
משה, כשיבואו, תוכל לפנות אליהם.
לא אני. אהרון.
בקוראן, כשמשה דיבר עם אלוהים על ההר, הוא אמר לאלוהים,
"שלח את אהרון איתי כי הוא רהוט יותר
"והוא מתבטא טוב יותר ממני."
אז הביטוי לכך בקוראן הוא לשון כבולה או חרצובות לשון.
אפשר לפרש זאת כלקות גופנית
או כעניין פסיכולוגי בלבד,
ושהוא בעצם מפחד לחזור לפרעה,
וכנראה לא היה רהוט כמו אהרון.
זה רגע ממש יפה כי הוא אומר לאלוהים,
"תראה, אני ממש אשמח לעזרה במשימה הגדולה הזאת."
ואלוהים מגיב לכך ואהרון, למעשה, מורם למעמד נביא.
אז הוא פועל לצד משה כדי לסייע לו במשימה הזאת.
זהו משה, אחי.
הוא אינו מצרי.
אלא אחד משלנו.
הוא בא אלינו ומסר בפיו.
איזה מין מסר?
דתן, השוטר הראשי.
אתם זוכרים את אחי.
הוא אדם טוב.
אפילו כשחי כמצרי.
הוא הרג את השומר שהצליף בבוקי.
אני זוכר היטב.
ואלוהים...
אלוהינו...
אלוהי אברהם,
התגלה לאחי
וציווה עליו לשחררנו מכבלי העבדות
כדי שנוכל לשוב לארץ שממנה באנו.
הוא אמר איך?
שאל אותו איך.
נבקש מפרעה שירשה לנו לצאת מהעיר.
אלוהים! - לא!
לכולנו.
נאמר שעלינו להעלות זבח לאל.
להקריב בעלי חיים, מה שיכעיס את המצרים.
פרעה ירשה לנו ללכת למדבר לשלושה ימים.
ברגע שנצא מהשגחתם, נברח.
בן עמרם. אני רוצה להאמין לסיפור של אחיך.
אבל אם תבקש זאת מפרעה,
הוא יצחק לך.
אחי דיבר עם אלוהים.
מה?
הוא ציווה עליי לשחרר אתכם.
לשחרר את עמנו.
אם כך הורה לנו אלוהים,
זה יצלח.
משה.
הוא אמר לך את שמו?
כן. כן, אני יודע אותו.
בכל דור ודור,
שם אלוהינו עבר מפה לפה.
כדי שנדע אותו בבוא עת כזו.
שרח.
הם אמרו, "בואו נתייעץ עם הזקנה, שרח בת אשר."
האם הוא יודע את המילים המיוחדות?
את יודעת את השם, כן?
אמך סיפרה לך אותו.
אז אם משה יודע את השם,
הוא ראה את אלוהינו.
משה.
אלוהים עמנו.
היא אומרת, "הוא יודע את המילים המיוחדות, את מילות הגאולה.
"הוא דובר אמת.
"הוא הגואל. הוא נביא ה' הנבחר."
נראה שהסוד נחשף.
אמת היא? אלוהינו חזר?
ספר לנו עליו.
הראה להם.
הוא אלוהים שאין מלבדו.
הוא אלוהים שהגן על יוסף
כשאחיו בגדו בו.
הוא אלוהים שאמר לו
שיום אחד, עצמותיו ישובו לכנען.
הוא האלוהים שכרת ברית עם אברהם,
אבי סבו של יוסף.
כדי שנהיה עמו לעד.
האם אברהם הוא שנאבק באלוהים?
לא. היה זה יעקב, אביו של יוסף.
הוא פגש במלאך בלילה והם נאבקו עד עלות השחר.
והוא סירב לשלחו עד שיברך אותו.
וכשבירך אותו המלאך, הוא קרא לו ישראל.
האיש שנאבק עם האל.
איך נראית מולדתנו?
אכן היה מבול?
ומה לגבי החיות?
כן, היה מבול.
והאדם שהציל אותנו ממנו נקרא נוח.
הוא בנה תיבה.
כמה ימים נמשך המבול?
ארבעים יום וארבעים לילה.
איך נוצר העולם?
אלוהינו ברא אותו בשישה ימים.
והוא מספר על אדם וחווה,
על נוח, יצחק וישמעאל,
על יעקב ועשיו.
האיש שנמלט ממצרים כפושע שב הביתה כנביא.
איך ידעת שאני יודע את השם?
אני מיילדת.
אנו קרובות לאלוהים.
בלידה ובמוות, אפשר לחוש בנוכחותו.
אך אין לך ילדים משלך.
כשהגיע זמני להינשא,
עדיין הרגו כל בן יילוד.
העדפתי לעזור לאחרות.
שם היית.
ליד הגן של ארמון הנשים.
כשהנסיכה אספה אותך.
ראית זאת?
דאגתי לכך.
אז אמו של משה אמרה מילה אחת לאחותו.
"לכי אחריו."
ובערבית, זו בעצם מילה אחת.
אז באומץ די רב, היא הולכת אחרי הילד.
שפרה, עליי לומר לך דבר מה.
והיא ממש מהירת מחשבה
ומוצאת דרך להחזיר את אחיה לאמם הביולוגית.
סלחי לי, גברתי.
אני מכירה מיניקה לתינוק של הנסיכה.
הנסיכה, בת פרעה, לא שואלת לרגע,
"מי את?"
היא כנראה לא יודעת
שזו אמו הביולוגית של התינוק.
אז כמובן, האם הביולוגית נועדה להיות זו
שממנה הוא יינק,
ובשנתיים-שלוש הראשונות לחייו,
הוא יונק משדי אמו.
לפיכך, הוא שומע את לשון אמו, את שפת האם שלו, עוד מינקות.
שירי ערש, עברית.
אני מתארת לעצמי שיש שיר,
זיכרון של שיר ערש שנחקק בתת המודע שלו.
אני אוהבת את העובדה שהסיפור מתחיל
באישה מיניקה אחת ובתינוק שלה.
כלומר, איך נוכל להעלות בדעתנו
שאם מיניקה תוביל למהפכה?
פעל פה כוח עליון.
תמיד.
הוא לקח אותך ואז החזיר אותך הביתה.
אתה הקשר שלנו.
האדם שנמצא בתווך.
אמי תעזור לי לדבר עם פרעה מחר.
אחותו של פרעה איננה אמך.
היא איננה אמי, אך היא אמי.
אדם קרב ובא, גברתי.
לאחר מסע ארוך.
אדם זר.
אך הוא יודע את לבבך.
את מחווירה, גברתי.
מה קרה?
בני חזר.
זהו משה.