NOVI TALAS
Velika azijska prašina
prekriva prošlost
i zamagljuje budućnost.
Sad znamo.
Svaka civilizacija je smrtna.
Isto važi za filmove! -Pogotovo za ovaj film.
Ako ništa drugo, imaćemo besplatna pića.
Oduševili ste me u Dobar dan, tugo.
Bili ste čarobni.
Živim s melanholijom.
Da pogađam. Vi ste režiser.
Da, u stvari...
Film vam je odvratan.
Čekajte. Nemojte mi kvariti zadovoljstvo.
Želim da pročitam vašu kritiku kad izađe.
Đavolji prolaz nije toliko daleko od toga da bude dobar,
koliko je blizu toga da bude loš.
Vi ste moj omiljeni kritičar. -Ne zaboravite.
Najbolji način da kritikujete film jeste da napravite film.
Eto nas.
Bo-Bo, spreman sam da snimim film.
Dao sam vam da napišete scenario za Islandskog ribara i niste ga završili.
Zato što ga neću režirati. Ništa ne razumem u toj priči.
To je adaptacija. -Baš tako.
Spreman da režiram. Odmah.
G. de Boregar, vaš film je divan.
Pejzaži su spektakularni. -Hvala.
Film je veličanstven. Bolji je čak i od Ramunča.
Vidimo se kasnije. -Vidimo se. - Doviđenja.
Zašto meni niko nikad ne ustaje? -Ti si zvezda, a ne starleta.
Previše te poštujemo, Suzan.
Onaj u sredini je Trifo.
Levo od njega je, naravno, Šabrol.
A onaj s crnim naočarima je Žan-Lik.
Žan-Lik?
Godar.
On je pravi genije.
Tako barem on kaže.
Kan nije spreman za takav podvig, Fransoa.
Verujte mi, vaš film će ih osvojiti.
Videće pravo lice modernog francuskog filma.
Zašto to govorite? Urekao mi je film.
Ne budite sujeverni. -Ne brini se. Mrzeće ga.
Biće najgori film godine. -Nikada ga neće prikazati.
Neuspeh zagarantovan.
Nije to Građanin Kejn. -Daleko od toga.
Potrebno je čudo da bi se festivalskim fosilima svideo film mladog režisera.
Tvoja supruga.
Izvinite.
Roselini im je bio kum na venčanju. -Lep par.
Kako ste? -Dobro, hvala.
Viki. -Dobro veče.
Izvinite. Klod Šabrol, je l' tako?
Izvinite što vas prekidam. Želela sam da vam kažem koliko volim Lepog Serža.
Hvala, polaskan sam. Mnogo vam se divim.
Kada sam rekao roditeljima da moram da snimam filmove,
bilo je kao da kažem "Želim da budem kompozitor"
nekom ko nikad nije čuo muziku.
To je nepoznat teren za njih, ali moram da režiram.
Prekasno je, Suzan.
Nikad nije prekasno. Desiće se kada se desi.
Trebalo je da snimim prvi film pre 25. godine.
"Propustio talas", to bi bio lep epitaf.
Snimio si film pre 25. -Kratkometražni.
Režirao si ga.
Nebitno, to se ne računa. Kratki film je antifilm.
Činjenice su činjenice. Ja sam jedini iz Kajea koji nije režirao dugi film.
Rivet jeste. Romer jeste. Šabrol dva puta jeste. Trifo jeste.
Romer je čak napisao roman, a Trifo je godinu dana mlađi od mene.
Ali Godar, ne.
Koliko će ti vremena trebati da skupiš hrabrost?
Uradi to ili ćuti, prijatelju.
Film 400 udaraca opisuju reči: iskrenost,
brzina, umetnost,
novitet, kinematografija,
originalnost, nepoštovanje,
ozbiljnost, tragika,
surovost, kralj Ibi,
fantastika, prijateljstvo,
univerzalnost, nežnost.
Zašto onda nismo u Kanu na premijeri?
Odvratno. Svi su tamo. Svi.
Ja nisam. -Nisam ni ja.
A ja, šta radim ovde?
Je li, veliki Momo? -Idi, ako želiš.
Mnogo mi se sviđa Fransoaov film.
I meni se mnogo sviđa.
Primio bih i 400 udaraca samo da vidim kako će proći u Kanu.
Idi, ako hoćeš. Ostavi nas na miru.
Dobro. Idem.
Dobro je prošlo.
Čestitam, Fransoa. I zapamtite, umetnost nije hobi, već poziv.
Mnogo vam hvala. Čast mi je što ste došli.
Bravo!
Režiser od 28 godina: Fransoa Trifo.
Zvezda od 14 godina: Žan-Pjer Leo.
Trijumf u Kanu: 400 udaraca.
Kao što je Šabrol sinoć rekao:
"Nije loše za klinca koji je napustio školu, begunca i dezertera."
Razgovarao sam s Bronberžeom o vašem scenariju, Odil.
Rekao mi je da ima 250 stranica. -Meni je rekao da nije za film.
Šta nije za film? Sve je za film. Sve i svašta.
Verovatno je mislio da nije za produciranje.
A Prenatal?
Mislio sam da ga nazovem Žena je žena, i da delom bude muzički film.
Kolikim delom? -Mnogo manje od polovine.
Pre bih se kladio na Trifoov scenario,
s ubicom policajca zaljubljenim u Amerikanku.
Po tipu iz novina? -Da. -Mišelu Portaju? Ali on je samo sitni kriminalac.
Radili ste s Trifoom na tome. Mislim da bi bilo savršeno.
Voleo bih da vam pokažem dokle sam stigao s Prenatalom. -Želite li priliku?
Videćete... -Neka Injas Morgenštern radi Prenatal.
Za mene možete da režirate samo ako radite po Trifoovom scenariju.
Potajno sam se nadao da ćete njega izabrati.
Možemo da ga uradimo za smešan novac, obećavam.
Koliko god bio smešan, nemam ni toliko.
Ali s imenima kao što su Trifo, Šabrol... -I Klod?
Da, zamolio sam ga da bude tehnički direktor, ili umetnički supervizor.
Sve za zadovoljstvo sindikata.
Trifo, Šabrol i ja.
Ako žele Novi talas, dajmo im cunami.
Tako je. To je duh. Danas svi obožavaju Novi talas.
Mada, uz subvencije, plus Pinjera,
a uspeo sam da ubedim i Žerara Bejtua,
to će i dalje biti manje od trećine budžeta prosečnog francuskog filma.
To je više nego dovoljno. Samo, molim vas,
nemojte nikad više da mi kažete "prosečno". -Nikad više.
U Kajeu mislimo da filmovi ne treba da koštaju mnogo.
To mi se oduvek sviđalo kod Kajea.
To omogućava kreativnu slobodu.
To mi se već manje sviđa.
Pogledajte. Ovo je jedna od beležnica u kojima čuvam sve svoje ideje
o filmu u poslednjih 10 godina.
Sada je vreme da pretvorim te ideje u precizne slike.
Sve što nam je potrebno za jedan film jesu devojka i pištolj. -Računam na to.
"Momentalno" i "neočekivano" su isključeni u formalnoj priči.
Ovo je prilika da to istražimo.
Publika više voli formalni priču.
Velika većina publike koja plaća.
Ali, koliko često toj publici nudimo izbor između lirike i priče?
Šta sam mislio kad sam se upuštao u ovo s filmofilom!
Ili sam lud, ili sam genije.
Kaje di sinema
Nikada nećemo dobiti Džin Siberg.
Ništa ne košta da probamo.
Lisjen? -Šta? Ne sviđa ti se ime?
Nije stvar u tome, ali zašto ga menjati? -U pravu si.
Mišel je bio, Mišel će ostati.
Umesto Mišel Portaj, neka bude Mišel Poakar.
Poakar? Zašto da ne.
I? -Dobro je.
Nije genijalno? -Ovo je rezime, ne može biti genijalno.
Ali čestitam na novim idejama. Napreduje.
Trebalo bi da snimim film o Panami. Nju bar dobro poznajem.
Ah, užasne izgubljene Žan-Likove godine.
To bi isto bio zanimljiv film. Možda sledeći put.
Eno je Lilijan David. -Kakvo iznenađenje!
Ovde pišete, vas dvojica? -Da, već godinama.
Ovo je ovde napisano: "Prva verzija, decembar 1956."
"Pričaćemo o vrlo ružnim stvarima." Stendal.
Ne čudi me.
Žan-Lik, imaš li ulogu za mene?
Apsolutno ne.
Onda snimi svoja osećanja. I napravi sjajan film. I moje je ime tu.
Ali to je moj film. -Tačno. Napravićeš sopstvene greške.
Moraš da popraviš rad nogu.
Sreća tvoja što nosiš naočare, sinko.
Dobro. Tvoj lik, Mišel,
ili će umreti, ili će zavesti devojku.
Mogu i oba.
Snimaćeš isto kao Šarlotu i njenog Žila?
Da, ali sada ćemo imati tvoj glas.
Zašto? Obavio si sjajan posao u mom odsustvu.
Uradio sam najbolje što sam mogao.
Ali završio si službu u Alžiru.
Da. -Znači, moći ćeš sam sebe da nahsinhronizuješ.
Ako budem snimao film.
Nije opet kratkometražni?
Roberto Roselini, vi ste otac Novog talasa,
a mi smo vaša usvojena deca.
Kaje di sinema je vaš dom.
Dobro došao, Roberto. -Hvala.
Hvala, prijatelji. Krug kinomanijaka.
Sve sami pobunjenici.
Stalno pokušavam da stvorim pokret,
ali još nisam uspeo u tome, jer sam shvatio da se za stvaranje pokreta,
moraš učvrstiti na jednoj poziciji.
A kada se učvrstiš, kastriraš se.
Film je stvar morala.
Ne postoji tehnika za hvatanje stvarnosti.
Samo moralna čvrstina to može postići.
Kamera je olovka, ali i bezvredna glupost ako nemate šta da kažete.
Najbolji način snimanja je najjednostavniji.
Prava umetnost se kloni umetničkih efekata kao od kuge.
Prava sloboda je logična,
ne mari za pravila i navike.
Ne bi trebalo snimati osim u stanju hitnosti i nužde.
Ne shvatajte film kao nešto mistično.
Gledam te.
Hvala. Za hitnost i nužnost. -Hvala, Žak. Gospodo.
Putovanje u Italiju me je oduševilo. Hvala.
Doviđenja. -Hvala što ste došli da govorite.
Konačno. Moj san se ostvaruje. Snimiću svoj prvi film.
Boregar je dao zeleno svetlo. -Prokletstvo!
Prvi dan snimanja je kraj sna.
Svako može da snimi film. To je samo sredstvo izražavanja.
Zaboravite direktni zvuk, boju, veliki ekran. Prezrite tradicionalne forme.
Gde da vas ostavim? -Skrenite levo. Upamtite, brzo snimajte.
Prekinite snimanje čim inspiracija oslabi.
To je jednosmerna ulica. -Onda sledeća levo.
Koristite beleške umesto scenarija
i nađite jeftina rešenja za logističke probleme.
Može ovde, na uglu.
Hvala, Roberto. -Hvala za vožnju.
Da nemate malo novca na zajam?
Ovo vam je najveća greška u životu.
Najveća greška u životu?
Sigurni ste? Obećavate?
Da budem iskren, odgovara mi ako mi je to najveća glupost.
Nadam se da ovo nikad neće izaći. Uništilo bi vam karijeru.
Onda mi nađite drugi film pre nego što završim ovaj.
Znam da vam je Godar prijatelj,
ali za vašu karijeru, ovo je samoubistvo.
Grešite. Nije mi tako dobar prijatelj. -Vidim.
Ugovor koji su vam ponudili neće pokriti čak ni odmor na Rivijeri.
Izlet u Monako i partija ruleta platiće moj odmor.
Pitam vas poslednji put.
Mogu da vam obezbedim ulogu u filmu Žilijena Divivjea.
Manje posla, više novca. U filmu koji će ljudi gledati.
Da. I umro bih od dosade.
Naporni ste. -Hvala.
Nemojte da se durite. Sve će biti u redu.
Nikada nećeš zakasniti samo ako uvek poraniš.
Rekao sam ti da ćeš biti najmlađi pomoćnik režije u Francuskoj. -Hvala.
Evo filma u glavnim crtama.
Dovoljno da počnem da planiram.
Kada ćeš izabrati lokacije? -Već ih imam.
Evo spiska. -Sjajno.
A ovo je lista automobila koje želim za snimanje.
Veliki američki auto je auto koji Mišel ukrade na početku.
Naći ćeš nešto u Marselju? -Naravno.
To je sve?
Znači, Žan-Lik, prema ovom scenariju imamo 58 scena.
Da, plus-minus deset.
Naravno, sve se može promeniti. -Sve, osim novca.
Što znači, broj dana.
Pa da. Imamo 20 dana za snimanje,
bez obzira na konačan broj scena.
To je dosta. Više nego dovoljno.
Ne pokazuj to nikome. -Ovo?
Gospodine, molim vas! -Melvil mi je rekao da mogu da dođem.
Kako se zovete? -Žan-Lik Godar.
Izvinite, ali ovde nema novinara. -On me je pozvao.
I nisam novinar.
Sada sam režiser.
Nisam mislio da ćete doći. -Stvarno?
Dodaj još jedne šine. -Dobro, gospodine.
Samo želim da se uživim u sve ovo.
Imam bezbroj pitanja kako se snimanje približava.
Naravno, to je normalno.
Režiser uvek mora biti otvoren,
uvek spreman da se izloži traumi.
Njegov osećaj za posmatranje i psihologiju mora biti što oštriji.
Uzmite Marsijala za muziku. -Jel'? -Solal je divan.
Upoznaću vas. Rolane!
Umesto kadilaka, uzimamo bjuik.
Upoznaću vas i s kradljivcima automobila, ako želite.
Stručnjacima, najboljima od najboljih.
Ovaj.
Pojednostavite priču. Izbacite sporedne zaplete.
Čak i onaj u kom se pojavljujete? -Ne taj, naravno.
Unesite liriku u naraciju.
I ne oklevajte da ignorišete sve što sam rekao. Saveti služe za to.
Izvinite. Vraćam se za trenutak.
Na vašem snimanju, kad svi budu gledali u vas, to će biti vaš pakao.
Vi i vi, s druge strane. Vi, sa mnom.
Džin Siberg je upravo stigla.
Izlazi iz automobila u društvu...
Gospođo Siberg! Šta očekujete od Pariza?
Džin! Šta očekujete od Pariza?
Novac, sportske automobile, dijamante!
Ne, ozbiljno,
miran, kreativan život,
s mojim mužem i prijateljima.
Hvala. -Koji će biti vaš sledeći film?
Da li smatrate sebe filmskom zvezdom,
ili radije glumicom?
Mislim da sam...
Ja sam živi dokaz da sav publicitet ovog sveta
ne mogu od vas napraviti filmsku zvezdu
ako niste i glumica.
Kako ste rekli da se zovete? -Godar.
G-O-D-A-R. Trebalo bi da sam na spisku.
Džin Siberg će biti zvezda mog sledećeg filma.
Fransoa Morej!
Rejmone, sa mnom je.
Žan-Lik Godar. Drago mi je što ste uspeli da dođete. Hvala, Rejmone.
Hvala na pozivu.
Nisam mislio da će još jedan Fransoa naći mesto u mom životu.
Džin jedva čeka da vas upozna. -Džin Siberg je videla moj rad?
Već ste snimali film?
Nikad nisam bio bliže Novom talasu.
Trifo napisao scenario, Šabrol savetnik.
Mislim da će to biti sjajno za Džin. -Šta ona misli o tome?
Oto Preminger je istovremeno najšarmantniji gost na večeri,
i najsadističkiji režiser na svetu.
Nije istina. Samo je pristojan kao gost.
Ja nisam Preminger. Nikada neću imati više od dva pokušaja po sceni.
Pustiće vas da tako radite?
Što je više ponavljanja, stvari su sve više mehaničke,
i film se sve više udaljava od života.
Želim da održim nezavisnost umetnika.
Slikara koji može da napusti svoje platno
da bi otišao na piće, ako želi,
ili da bi potražio inspiraciju.
Zvuči zanimljivo.
Vrlo različito od onog što me je her Oto naučio.
Nije toliko različito.
Do poslednjeg daha će biti produžetak vaše uloge u Dobar dan, tugo.
Kako? -Zamislite poslednji kadar Premingerovog filma,
posle toga tekst "Tri godine kasnije", i samo treba da budete svoji.
Želim da zadržite gestove koje pravite van scene.
Način na koji držite cigaretu,
ili češljate kosu.
Nikada me niste videli kako se češljam.
A ipak, svi o tome sanjaju.
Čuveno mesto u Parizu. -Već sam bila ovde.
Odrasla sam na farmi u Ajovi.
A na premijeri Jovanke Orleanke, Hari Belafonte mi je pevao
My Funny Valentine upravo ovde, samo za mene.
Igrali ste sveticu u Jovanki Orleanki. -Najveću sveticu.
I grešnicu, u Dobar dan, tugo.
Ovde ćete biti i jedno i drugo, i svetica i grešnica.
Vrlo primamljivo.
Ako me veliki zli vukovi puste.
Ko su vukovi? -Preminger je prodao Džinin ugovor Kolumbiji.
Kakav ugovor?
Ne brinite, postaraću se da Kolumbija pristane.
Ponudićemo im ili 15.000 dolara, ili polovinu zarade od filma.
Uzeće novac. -Petnaest hiljada dolara?
Vredna ih je.
Dakle? -Dakle...
On nije ni Trifo ni Šabrol.
Biće bolje nego s Premingerom. -S kim ne bi bilo bolje?
Žan-Lik, ovo je fantastični kamerman o kom sam vam pričao.
Raul Kutar. Ne sviđa mi se što me Bo-Bo gura umesto Latuša.
Ne želim tako da dolazim do posla.
Da vidimo jesam li čovek za vas.
Jeste li već koristili Eklerov kamefleks?
Jesam, tokom rata. Bučan je, ali pre svega...
Znam, nema direktnog zvuka.
S druge strane, tako je lagan da možete sve, pa i da ga držite u ruci.
Kada je snimanje previše planirano, previše pripremljeno,
to postaje praktična primena onoga što smo već mogli da zamislimo.
Ja, s druge strane, hoću da počnem svaki dan ne znajući šta ću snimati.
Hoću da tražim. -Kao reportaže koje sam pravio.
A noću, bez osvetljenja, kako to radite?
Ja volim Ilfor. -Kao i svi.
To je foto-film velike osetljivosti, ali ne postoji za kinematografiju.
Prodaje se u malim rolnama.
Šta nas sprečava da zalepimo osam ili devet komada?
Da li bi funkcionisalo? -Da.
Ako prolazi kroz projektor, proći će i kroz kameru.
Treba probati.
A za format? -Norma je "skop". 1.37 bi bio malo neobičan.
Zato mi se sviđa.
Dobro, slušajte, Kutare.
Želim snimatelja koji će me pratiti.
Koji će izvesti ono što tražim.
Kako da znam da ćete biti sposobni
da se upustite u potpuno divlje snimanje,
bez pripremljenog seta i bez svetla?
Slušajte, Godare. Odrastao sam kao sirotinja. Zato sam otišao u vojsku.
Tamo sam naučio fotografiju, kao vojnik.
Sve snimke sam napravio u sekundi, u letu, bez svetla,
na setovima sasvim drugačije vrste.
Džin, šta radiš?
Ovde je i jedva čeka da te upozna.
Molim te, draga.
Nijednom nisam rekla da ću snimati taj film.
Nemoj mi reći da sam te izvukao iz onog jebenog ugovora, da bi se sada povukla.
Gospode.
Upoznaj se s njim, to će ti pomoći da se uveriš.
Šta ako ne želim da budem uverena?
Mogli biste zajedno da snimate još neki film.
Ovo je vaša druga saradnja s Godarom? -Tako je.
Dobar dan. -Zdravo. -Drago mi je.
Oduševljen sam što vas upoznajem.
Čime možemo da vas ponudimo? Sir? Hleb? Sendvič? Salata?
Vino? Pivo? Koka-kola?
Sve to, molim vas. -Dobro.
Dolazim s boksa.
Polako! Idem sad.
Ovuda. Dakle?
Imate vrlo lepu kuću. -Hvala.
Vrt je vrlo prijatan. -Da vidimo.
Žan-Lik bi mrzeo što smo se sastali.
To je sigurmo poslednja stvar koju želi.
Obavestio sam ga.
Zašto? -Šta je rekao?
Pozvao sam ga da nam se pridruži. Nasmejao se.
Rekao je da ćete pričati o njemu, pa da to uradite odmah.
Nećemo se ustručavati.
Prvi put sam ga sreo u Latinskoj četvrti.
Delovao m je pomalo čudno, s crnim naočarima i načinom govora.
Nekoliko nedelja kasnije, paf!
Pojavljuje se ispred mene u pivnici Lip
i predlaže mi da snimimo kratki film u njegovoj hotelskoj sobi.
Mislio sam da mi se nabacuje.
Pričao sam o tome svojoj ženi. Rekla mi je: "Ne budi smešan."
Prošlo je veoma dobro.
Onda mi je poslao dugačko pismo dok sam bio s vojskom u Alžiru.
da me pita pristajem li da me nahsinhronizuje.
Na kraju je napisao: "Kad budem snimao prvi dugi film, to će biti s tobom."
Eto. Održao je reč. U današnje vreme, to nije malo.
Nije malo. To je tačno.
Ali samo je montirao dokumentarce o životinjama i putovanjima
i režirao korporativni film i dva kratkometražna.
Ne mogu da kažem zašto tačno, jer ni sam ne znam, ali verujem mu.
Da li bar voli glumce? -Da, sve dok ne interpretiramo.
Ne znam.
Ova priča deluje vrlo ružno i sumorno.
Misliš? -Ti ne?
Ne znam, nije mi rekao o čemu se tačno radi.
A potpisali ste? -Jesam, i vi ste.
Nije vam pokazao scenario, zar ne?
Trifoov scenario?
Ne, samo je rekao da je reč o nečem o čemu se pisalo u svim novinama.
O lopovu Mišelu Portaju. Sada Mišelu Poakaru.
Kako god da se zove, pretpostavljam da sam to ja.
U svakom slučaju, možda je to ta priča,
ali znajući Godara, biće potpuno drugačija.
Ne znam da li je to strašno ili uzbudljivo.
Možda oba? -Videćemo.
Onda, za našu avanturu.
Žan-Lik? -Da?
Ovo je naš predstavnik za štampu, Rišar Balduči.
Dobar dan. -Dobar dan.
Želim da stvorim mit. Pustio bih priču u javnost tokom produkcije
da ste jednom prilikom izveli oružanu pljačku garaže.
Sviđa mi se. -Nije loše?
Novi odmetnik u gradu.
Na setu će biti asistent koji je, zapravo, novinar.
Mark!
Žan-Lik, Mark Pjere.
Dobar dan. -Dobar dan.
Veliki sam poštovalac vašeg rada. Čitao sam sve vaše kritike.
Vodio bih dnevnik snimanja.
Dobro, sve dok znate da ćemo vas terati da radite. Treba nam asistent.
Savršeno.
Evo. Lepa fotografija za Poakarov dosije. -Jeste.
Njegov portret iz filmskog imenika. Savršen je.
Hoćeš da je objavim u Frans-Soaru?
Tako je.
Kako da snimim film nakon što sam video ovo remek-delo? Nije pravi trenutak.
Seti se Roselinija. Budi brz kao on.
Budi duhovit kao Saša Gitri, muzikalan kao Orson Veles,
jednostavan kao Marsel Panjol.
Budi ranjen kao Nikolas Rej, efikasan kao Hičkok,
misaon kao Bergman i pre svega drzak kao niko drugi.
Još nešto je ključno: visok moral. -Tako je.
Poverenje i hrabrost su neophodni svima, svaki dan, da nastave.
Ne samo da nastave, već da se usude. Dvadeset dana je život.
Budi istrajan u odluci da iznenadiš.
Samo nemoj da zasereš, to je sve.
1. DAN
Nadam se da će se naš film odlikovati lepom jednostavnošću
ili jednostavnom lepotom.
Hvala vam što imate vere u mene.
Vera. Šta bi producent bez nje?
Neprestano se molim, od jutra do mraka.
Ne treba se rugati filmu. -Inače će se on rugati vama.
Kao režiser,
fokusiran sam na intelektualnu i moralnu anarhiju.
U redu, ali ne želim ništa nerazumljivo poput nekih vaših kritika.
Hoćemo priču koja drži vodu, komadić realističnog i seksi noara.
Zdravo, društvo!
Znači, danas je veliki dan.
Snimićemo ovaj film. -Snimićemo ga.
Gospodo, približite se.
Preblizu smo. -Samo prvi dan. -Jedini dan kada ćemo biti ovako blizu.
Čekaj, Remone. Napravi još jednu, stani tu.
Važi, šefe. -Tako je rođen režiser.
To je to. -Da, to je to.
Idemo, ptičica!
Poznajete Sizon, našu skripterku? -Da. -Drago mi je.
Zdravo. -Znate da danas ne radite?
Znam, ali Preminger je tražio da budem na snimanju svaki dan.
Dostupna 24 sata dnevno.
To mi se sviđa. -Apsolutno.
Drago mi je. -Drago mi je, ja sam Sizon, skripterka.
Za sada još nemam šta da radim.
Hajde! Uđimo u istoriju filma.
Uđimo već jednom uđemo u prvi dan.
Uđimo u panteon.
Dobro, svi na svoja mesta.
Čekaj. Nikakva mudra poruka pre nego što počnemo?
Slušajte. "Dokažimo da genijalnost nije dar,
već izlaz koji izmislimo u bezizlaznim slučajevima."
Žan-Pol Sartr. Odgovara ti?
Bravo, možeš da se pokloniš. -Bravo.
Dobro, šta čekamo?
Raul drži kameru, možemo da krenemo.
Hajde. -Idemo.
Hoćeš da baciš pogled?
Ulaziš u govornicu, hoćeš da razgovaraš s Patrisijom,
ali si zaboravio njen broj.
I prokleti aparat ti je progutao novčić.
Kamera, Raule!
Kamera ide, Žan-Lik.
Akcija!
Stop! -Klapa! -Bilo je dobro. -Dobro? -Vrlo dobro.
Kamera stala!
Akcija!
Idi do šanka da naručiš. -Pivo.
Čekaj. Okreni se.
Prebroj novac.
Proveri šta još možeš da kupiš.
Koliko je jaje sa šunkom? -Sto osamdeset.
Dobro, jedno jaje.
Kupiću novine, pa se vraćam.
Stop. -Kamera stala.
Prelazimo na krupni plan.
Snima se. Okej.
Stop!
Kamera stala.
Nastavljamo? -Ne, to je sve za danas. Nemam više ideja.
Pakujemo se?
Posle samo dva sata? -Da!
Hoćemo li probati za sutra? -Ne.
Imamo li scenario za sutra?
Ne. Hoću da ostanu u liku, a ne da uče tekst.
Koji tekst?
Ako počnu da razmišljaju o dijalogu, biće pripremljeni.
Jasno, to bi bila velika greška.
Pa da. Razmišljali biste kako biste vi želeli to da uradite,
a ne kako ja želim da uradite.
Ovako morate dati više od sebe u trenutku.
Izmišljate svoj način režiranja u hodu? U trenutku?
Vidimo se sutra. -Važi.
Molim vas, čašu vina. -Dve. -Tri.
Isto.
2. DAN Kamera, Raule.
Pažljivo slušaj šta ti govorim. Ideš tamo i silaziš niz stepenice.
Kamera ide, Žan-Lik. -Hajde! Skloni se! Skloni se!
Akcija! Pogledaj da li si u novinama. Potraži svoju sliku.
Nisi? Obriši cipele.
Moraju da blistaju za Lilijan.
Stop! -Kamera stala.
Da ponovimo? -Ne, nema potrebe.
Onda idemo gore. Hajde, požurite!
Ovde.
Dobar dan. -Poranili ste.
Ne... -Nismo mnogo.
Tek sam ustala. -Prelepa si. Nemoj da se češljaš.
I nemoj da se šminkaš.
Nemoj. Pusti to, pusti.
Ti, ovo, savršeno je.
Proba!
Hajde, ispraznite sobu za probu.
Vratiću se.
Šta čekamo?
Znate li zašto su Bo-Bo i Benazeraf ovde?
Da te vide kako skidaš grudnjak.
Ali ne nosim ga.
Bo-Bo je ovde da zaštiti buduću zaradu na blagajnama.
A Benazeraf je običan perverznjak.
Kada to kaže, hoćeš da se skinem?
Čekaj. Šta ako bi prvo navukla haljinu preko glave,
pa se onda skinula ispod nje?
Tako bi golotinja bila nagoveštena. Zamišljena.
To je mnogo moćnije.
Hteo bih da snimim scenu koja liči na onu iz Bergmanove Letnje igre.
Znaš na koju mislim, Raule?
Nisam siguran. -Ono kad skida kupaći kostim.
Nisi gledao? -Ne. Bio sam u Vijetnamu.
Žan-Pol uskoro stiže. Raule, jesi li spreman?
Uvek. Već neko vreme, zapravo.
Sizon, je l' ova šolja pre bila tu?
Nije! Hvala, Pjer. -Stani!
Zašto pokušavamo da uništimo
okruženje koje pokušavam da snimam?
Zato što će narušiti kontinuitet.
Sizon, recimo da odem da snimim zvuk šume.
A da bih dobro čuo prirodu,
posečem sve drveće,
ubijem sve životinje.
Da li bi to bilo stvarno? Ne!
Stvarnost nije kontinuitet.
Da, ali ovde mora da postoji kontinuitet.
Mora! Mora! Niko ništa da ne dira!
Na mesta.
Raule, izvan kadra.
Šta je? -Samo da proverim kako ide.
Dobro, kad ide. Je li tako, Žan-Lik?
Hajde, brzo, brzo. -Zdravo. -Sedi tu.
Kamera, Raule! -Ide, Žan-Lik.
Imaš li novca na zajam?
Žan-Lik, hoće li biti još scena s Lilijan David?
Lilijan zaslužuje više scena.
Lilijan zaslužuje ceo film, samo za sebe.
Trebalo bi da ga snimite vas dvoje.
Šta? Već je gotovo? -Jeste.
Dobar dan. -Došli ste taksijem? -Da.
Došla sam da vas posetim. Ali završili ste.
Sutra radite?
Da. -Onda, bez taksija.
Zašto? Poslaćete mi vozača?
Nema vozača. Dođite pešice. Biće bolje za Patrisiju.
A šta radi Patriša? -Patrisija. Patrisija.
A šta radi Patrisija?
Osim što mora da pešači?
Dobro je ponekad ne biti svetica.
Mislim da će vam se svideti. -Nisam svetica.
Mogla bih vrlo lako da vas ostavim na cedilu, i vas i vaš film.
Vidite? Počinjete da shvatate.
Vidimo se sutra. Dođite pešice.
Patrisija, Patrisija. -Okej, odlično.
3. DAN Umetničko stvaralaštvo
nije kada slikaš svoju dušu u stvarima,
već kad slikaš dušu stvari.
Film je izraz lepih osećanja.
Dakle, ovo je naš scenario?
Da li biste možda mogli da zabeležite neka od svojih lepih osećanja?
Džin,
to je priča o momku i devojci
koji koriste iste reči ali s različitim značenjem.
Ono što je teško i važno
jeste napredovati na nepoznatom terenu.
Biti svestan opasnosti, rizikovati, plašiti se.
Ili će umreti, ili će ubiti devojku.
Možemo li to sada odlučiti? -Ne možemo.
Mogli bismo, ali vi to ne želite.
Razočaranja su privremena. Film je večan.
Dobro. Nije bitan kraj. Bitno je zabaviti se.
Hoćemo li snimati?
U pravu je.
Šta je to? -Pogledajte šta sam našao.
Ovo je sjajno. -Gde ste to našli?
Stavimo kameru tu.
Raul je unutra, stavimo odozgo pakete, i sakrili smo ga.
Niko od prolaznika neće znati da snimamo film.
Savršeno. -Statisti će biti besplatni.
Pre svega, biće potpuno prirodni i realistični.
Biće odlično ako uspe.
Raule, hoćete li stati u to?
Da.
Žan-Lik, po ugovoru, Džin ima šminkerku. Ovo je Fuong.
Dobar dan. -Dobar dan. Hvala, ali nećete nam trebati.
Nema šminke u mom filmu.
Šali se? -Srediću to.
Neophodno je. -Nije.
Kostimi su mi iz robne kuće.
Mogli biste makar da mi dozvolite da se malo našminkam. Molim vas.
Hoćeš li ti da preuzmeš? -Da. -Dobro.
Žan-Lik, može li Džin da dobije šminkerku?
Makar iz sigurnosnih razloga, dok radim.
Neću uvek biti tu, a Fuong joj uliva sigurnost.
To stvarno stoji u njenom ugovoru? -Njen ugovor je na 15.000 dolara.
Dobro. -Savršeno.
A sad kamera.
Pazi na glavu. -Čekaj.
Legla je. Idemo.
Pazi. -U redu?
Dajte pakete.
Pazi kako postavljaš ciradu.
Je l' dobro? -Besprekorno.
Džin, ovde si da prodaješ novine.
Ne zaboravi da povremeno uzvikneš. Kamera, Raule.
Poslednja šansa za opkladu. -Hajde, Patrisija!
Njujork Herald Tribjun!
Čisti genije!
Hodam ulicom, tip me snima kamerom iz poštanskog tricikla,
a ja govorim sve što mi padne na pamet jer će se dijalozi naknadno nasnimiti.
Nemam blage predstave šta radim.
Baš nas briga, mala.
U istom smo čamcu.
Ako budemo veslali zajedno, možda negde i stignemo.
Ovo je besmisleno.
A tek je početak. Njujork Herald Tribjun!
Dobro, uzeću primerak. -Lepo od vas.
Hvala.
Nemam prebijene pare.
Hvala.
Do pešačkog prelaza!
Sjajna si. -Ako ti tako kažeš.
Uzmi mu šešir.
Dobro. Poljubi je u obraz. -Ona mene treba da poljubi.
Poljubi ga u obraz.
Remone, završavaj! U kadru si!
Džin! -Da? -Poljubi Belmonda! -Sad?
Trči!
Rekao mi je da dođem da te poljubim, a ti posle ideš tamo. -Dobro.
Kako je bilo? -Odlično.
Stop! -Kamera stala.
Da li je kasno da odustanem?
Pravno, nije nikad.
Deontološki, moralno, sigurno nije.
Što se tiče tvoje karijere... -Baš me briga.
Kako si me ubedio da uradim ovo?
Htela sam da snimim film s Trifoom, ili Šabrolom.
On nije ni Trifo ni Šabrol.
U pravu si, nije ni Šabrol ni Trifo.
On je Žan-Lik Godar. Ko zna? "Hajde, Patrisija."
"Možda ću imati repliku za tebe."
Drugačije bih se osećala da koristimo sinhroni zvuk.
U tom slučaju, ne bi mogao da priča neprekidno tokom snimanja.
Hoću da odustanem.
Rado ću saslušati sve tvoje probleme
i razgovarati o njima koliko god želiš,
ali ne dolazi u obzir da odustaneš.
Vodi me na večeru. -Naravno.
Dobro, Pjer, krećemo ili planiramo da ga propustimo?
Čekaj, Žan-Lik. Merio sam mu vreme poslednjih nedelja.
Garantujem ti da tačno znam kada će se pojaviti.
Dolazi. -Malo je poranio. -Da.
Dobro.
Spreman, Raule? -Uvek.
Kamera!
Kamera ide!
Nastavi da snimaš.
Stop! -Kamera stala.
Nije loše? -Odlično je.
Kad bi svaki kadar bio ovako lak.
Bravo. -Hvala.
4. DAN
Zašto? -Moraš da obratiš pažnju.
Pogodi ko je.
Brižit Bardo? Natali Vud?
Šećerlema O'Ši?
Novi talas. Kaje di sinema.
Ovaj film je istovremeno krug i prava linija.
Bravo, Patrisija. -Hvala. -Sedi, molim te.
Imam repliku za tebe. -Ključ za scenario, možda?
Slušaj me, molim te.
"Jesam li nesrećna zato što nisam slobodna,
ili nisam slobodna zato što sam nesrećna?" -Trik pitanje.
Jesam li nesrećna jer nisam slobodna, ili nisam slobodna jer sam nesrećna?
Ljudska bića se igraju svojim životima svakog trenutka
i na ovaj ili na onaj način pokušavaju da ga režiraju.
Poznato mi je.
Težak pad Kutare! -Godare!
Dok se on priprema, ispričaću vam priču.
Kobna sudbina Mišela Poakara dolazi od Bogarta
u Velikom bekstvu i Velikom snu.
Zamisli Bogarta u Malteškom sokolu.
Pokušaj to da otelotvoriš.
Težak pad...
Kad pomislim da sam ga primetio u onoj Alegreovoj limunadi.
Čekaj malo! Ne pipaj me!
Rasporedite se ravnomerno.
Kad kamera pređe na vas, samo namignite. Važi?
Kamera, Raule.
Ide, Džin.
Nemoj mi reći da snimaš, Raule.
Namigni.
Dobro. Mogu da idem?
5. DAN Balduči, čeka te filmska slava.
Trebaš nam na frontu. -Šta?
Imam ulogu za tebe. -Za mene? -Da.
Bićeš besprekoran.
I ti ćeš biti savršena, Lila.
Dakle...
Počinjemo od ove scene. Moraćete da naučite dijaloge.
Samo da razjasnim. Tolmačov je trebalo da glumi gangstera Baldučija.
Nije došao, pa naš predstavnik za štampu,
koji se slučajno zove Balduči, glumiće gangstera,
ali mu menjaš ime u Tolmačov.
Tačno. To je sve što je potrebno za ovu scenu.
Spontanost.
Risjen! -Da? -Šta čekamo?
Spremni smo. -Samo par sekundi.
Za dve sekunde.
Tip kome se obraćaš,
zove se Antonio.
Antonio, sredi to s Baldučijem.
Koji mu beše broj? -Jelisejska 99-84.
Mogu li da zovem odavde? -Izvoli.
Ko je devojka koju si došao da vidiš? -Njujorčanka.
Je l' lepa? -Smešna je, sviđa mi se.
Halo? Jelisejska 99-84.
Mogu li da razgovaram s Antoniom?
Je li?
Vidimo se, sinko! -Ćao, amigo!
Ne mogu da verujem.
Opet?
Kasnite. I spori ste.
Stop! -Kamera stala.
Balduči. -Da? -Brže, telefon.
A vi, Bulanže, Fabr,
kad spusti nogu tu,
krenite.
Hajde, još jednom. Bolje.
Ako zakasne, možemo da usporimo. -Nećemo da usporavamo.
Film je revolucionarna umetnost. To je osećaj pokreta.
Ako ti više ne budu dali da režiraš,
bićeš prvoklasan operater za kolicima.
6. DAN Patrisija nije u ovoj sceni.
Zdravo, Žan-Lik. Sam si ovde?
Uvek smo sami.
Na snimanju, kao i pred praznim listom papira.
Kada si sam, postavljaš pitanja.
Kad snimaš film, odgovaraš na njih.
Ništa nije više klasično romantično od toga.
Obožavam romantiku snimanja u rano jutro.
Djuk Elington je jednom rekao:
"Ne treba mi vreme, treba mi rok."
Ako smo pošteni i iskreni, i ako smo priterani uza zid,
rezultat će nužno biti pošten i iskren. -Tako je.
Imate vrlo lep rukopis.
Precizne činjenice za danas.
Hvala.
Stop! -Kamera stala.
Bravo. -Bravo.
Zadovoljan?
Ne znam. -Meni je dobro.
Dobro, idemo ponovo.
Kamera! -Ide.
Zavrti.
Akcija!
Stop! -Kamera stala.
Kako je bilo? -Meni je bilo dobro. -Da.
Šta je? Želite da budem zadovoljan?
Znači ponavljamo? -Ne. -Ne?
Previše je očigledno.
Idemo tamo. Rivet, lezi.
Nastavljamo odavde. Bez kaskaderskih scena, imaćemo udarac na zvuku.
Kako na zvuku?
Van kadra je sugestivnije.
Plaćamo tog kaskadera.
Kamera ide!
Stop!
Gotovo.
Hvala, Žak. Pravi si prijatelj.
To je sve? Nemam prava na krupni plan?
Ne, nema krupnog plana.
Ali tu je besmrtnost. -Hvala.
7. DAN Šta ćeš posle toga reći?
Naravno.
Naravno. Naravno!
Imam nešto da vam pokažem. U metrou, nedaleko odavde.
Dođite svi. Dođite, dođite!
Hajde, Žan-Lik. -Hajde!
Savršeno.
Šta radimo ovde? -Pogodi ko snima ovde i želi da te pozdravi.
Nadam se da vredi. -Znaš me! -Baš tako.
Pogledajte ko je tamo. Tamo, Žan-Lik.
Ko? Gde? -Pravo.
Pazite, pobogu! -Lakše s tom bocom, sinko.
U redu je. -Ne znam ko je to.
Gospodin Rober Breson! Francuski film lično.
Žan-Lik! Nešto vam nedostaje?
Bolji kraj za film?
Predstavljam vam Kasadžija, najboljeg džeparoša na svetu.
Da se menjamo? -Ne, prazan je.
Uzimam ovo!
Dali su mi samo četiri dana s velikom grupom statista.
Za sada se nekako provlačim.
Ali to su isti ljudi svakog dana.
Imam stanice, hipodrome, metro,
i na svim tim mestima imam ista lica.
Pokušavam nekako da to prikrijem, ali glupo je.
Iskreno, voleo bih da imam takve probleme.
Možda ćete jednog dana imati. -Ko zna.
I dalje radiš s Bresonom?
Da. -Blago tebi.
8. DAN
Dobro. Da vidimo šta ćemo danas snimati.
Srećno s dešifrovanjem ove špijunske šifre.
Ionako se sigurno već predomislio.
Ne bi ga bacio da hoće tako da uradi. Ne?
Pjer! -Da? -Ovo je sve za danas.
A nismo ni snimali. -Možda odustaje?
Nisam siguran, ne.
9. DAN
Pitam se šta će nam pokazati. -Ne znam.
Dobar dan.
Još jedan citat.
Zašto da ne? Ako hoćeš nešto da kažeš, postoji samo jedan način. Kaži!
Nije stvar u tome odakle uzimam nešto, nego gde ga nosim.
Džin i ja možemo da podelimo ove cedulje i pročitamo ih pred kamerom.
Dobra ideja. -Hvala.
"Nezreli pesnici oponašaju, zreli pesnici kradu."
T. S. Eliot.
Citat o citatu.
Mislim da shvatam zašto odjednom glumim lopova.
Pol Gogen je rekao:
"Umetnost je ili plagijat, ili revolucija."
Kažeš: "Vraćam se za sekund."
A ti: "Francuzi uvek kažu 'sekund' da bi rekli 'pet minuta'."
Istina. -Kamera, Raule. -Ide, Žan-Lik.
Akcija! -Vraćam se za sekund.
Francuzi uvek kažu "sekund", da bi rekli "pet minuta".
Nastavi da snimaš. -Ide, ide.
Stop. -Kamera stala.
Hoćeš da ponovimo? -Samo ako ti hoćeš. Meni je dobro.
Onda idemo da jedemo.
Čekaj, Žan-Lik. Hoćeš da kažeš...
Za danas je gotovo. Gladan sam. -Dobro.
Film nije samo patnja, Žan-Lik, nego je i radost.
Zašto si neraspoložen? Šta se dešava?
Hteo sam da snimim film gde je sve dozvoljeno, ali ne uspevam.
Znaš šta mi je Bronberže rekao za 400 udaraca?
Staru holivudsku izreku. -"Nigde nije kao kod kuće."?
Da se svaki film sastoji od pet različitih filmova.
Film koji pišemo, film za koji delimo uloge,
film koji snimamo, film koji montiramo i film koji izlazi.
Znači, nije kasno za "sve je dozvoljeno"?
Daleko od toga. Okolnosti se stalno menjaju.
Sećaš se kad je trebalo da postaneš veliki romanopisac?
Dobro smo se izvukli.
Kad si bežao sa časova antropologije,
hvalio si se da svako jutro pišeš 30 strana.
Hteo sam da objavim roman u Galimaru.
Astrik je to uradio, pa sam hteo i ja.
Stvarno si pisao 30 strana dnevno? -Ne. Nije bilo dobro.
Bilo je suviše teško, kao matematika.
Napisao bih:
"Vreme je lepo, voz ulazi u stanicu."
A onda bih čekao satima pitajući se
zašto ne bi bilo obrnuto? "Voz ulazi u stanicu, vreme je lepo."
Onda bih napisao: "Pada kiša."
Znači, nije bilo ni blizu 30 strana dnevno.
Film je jednostavniji.
Gledanje filmova me oslobađa straha od pisanja.
Gledanje filmova me oslobađa straha od pravog posla.
Kao klinca, gledanje filmova me je oslobađalo straha od škole.
Prvih 200 filmova pogledao sam bežeći iz škole,
i sada me gledanje filmova oslobađa straha od stvarnog života.
Obratite pažnju!
Gledanje filmova ne treba da nas oslobađa straha od snimanja filmova.
Tačno.
Mnogo bih voleo da budeš u filmu.
Šta, da ponovo snimiš Belmondov deo?
Ne, budalo. Ne.
Bilo bi savršeno da glumiš čoveka koji prepoznaje Poakara
i prijavljuje ga policiji.
Misliš? Uvek sam tebe video u toj ulozi. -Da!
Slažeš se? -Bilo bi savršeno. -Veruj mi, bio bi sjajan.
10. DAN
Halo? -Raule? -Da? -Ne možemo danas da snimamo.
Javi Risjenu da obavesti ekipu.
I neka neko od vas pozove Boregara na kancelariju, ali ne pre devet.
Nije mi dobro. Mora da sam pojeo pokvarenu picu.
Bolesnik, glavom i bradom.
Stvarno mi nije dobro.
Iskreno rečeno, osećam se apsolutno smrtno.
Ne možete da se pretvarate da ste bolesni!
Za dve nedelje, imali smo osam poludnevnih snimanja.
Neka su trajala samo dva sata.
Pamtite samo negativne stvari. -Ja sam producent.
Novac me ne zanima. -Pogotovo što je moj.
Za film je važno upravljanje novcem.
Novac je vreme. Treba ga trošiti svojim ritmom i na svoje zadovoljstvo.
To je genijalnost mog sistema. -Vaš sistem je sranje!
I vaš ritam uopšte nije po mom ukusu.
Međutim, to je dobar ritam. Za mene i za moj film.
Za film bi možda bilo dobro da obustavite snimanje i ograničite štetu.
Blokiraću plate ako nastavite da radite skraćeno
ili preskočite još jedan dan snimanja.
Hajde, Bo-Bo! Hajde!
Hajde, tuci se.
Prekinite! Prekinite!
Stani!
Pokušavam da uhvatim stvarnost nasumično, Boregare.
Verujte, bićete mi zahvalni na tome.
Uradite to, ali u puno radno vreme!
To je stvarnost snimanja.
Hajde, izađite.
11. DAN Bo-Bo je rekao da vam pročitam ovo.
"Snimanje se ne može prekinuti bez saglasnosti producenta.
Producent je poklonio poverenje režiseru i ekipi,
ali to poverenje je iznevereno,
jer u ove prve dve nedelje plan nije ispoštovan."
Plan postoji?
"Ovako više ne može.
Poslednju put tražimo od režisera i ekipe
da rade pošteno, kao u normalnoj produkciji."
Kao da je ovo normalna produkcija. -Hvala Bogu, nije.
"I da ne ostavljaju za sutra ono što se može uraditi danas."
Eto. -Bo-Bo se baš naljutio.
Šta ćemo sad? -Ne znam.
To je samo galama. Ne dotiče nas.
Nemojmo gubiti hrabrost.
Nastavimo potragu
za uhvaćenim trenutkom i za neočekivanim,
onako kako samo mi možemo.
Nije pravo vreme. Imamo direktno sunce.
Mislim da je ovo izvanredno.
Naterajmo filmsku traku da dâ sve od sebe,
radeći ono za šta nije napravljena.
I ona može da pati ako je iskorišćena preko svojih mogućnosti.
Da.
Zašto mi, a ne ona?
Sviđa mi se ta ideja.
Neka i traka tera do poslednjeg daha.
Patrisija. Stop! -Kamera stala!
Ne, ne, ne! -Šta?
Samo osnovni pokreti. -Pokušavam da ih pronađem.
Već si ih pronašao. Hrabro!
Mogao bi da me uhvatiš za lice. -Da.
Šta snimate? -Dokumentarac.
O Žan-Pol Belmondu i Džin Siberg koji glume u filmu.
Dokumentarac bi imao sinhroni zvuk.
Šta je bilo? -Šta? -Ne, ništa.
Kamera, Raule. -Ide, Žan-Lik.
Akcija!
Patrisija.
12. DAN
Bravo!
Ovo ostavljam.
Časopis! -Časopis?
Ostavi časopis. -Izvini.
Šest, sedam, osam.
Ne, desno!
A onda...
Opet. -Znači to je nova moda u Americi?
U Ajovi nije.
Uzmi knjigu.
Znaš Vilijama Foknera? -Znaš Vilijama Foknera?
Ne, ko je on? Jesi li spavala s njim? -Ne, ko je on? Jesi li spavala s njim?
Nisam, ludice.
Hvala. -Hvala, Seme Fuleru.
Hvala ti za Četrdeset ubica. I hvala ti za ovaj kadar.
Plagijat. -Nije plagijat, to je omaž.
Kao što je Foknerov stil nastao iz nesposobnosti da piše lirsku poeziju,
tako je moj filmski stil nastao...
Iz nesposobnosti da napišeš scenario?
Tuše.
Maločas nije bila u tom prugastom džemperu.
Pa dobro. Presvukla se.
I pogledi ne mogu tako. Konstantno prelaziš crtu.
U montaži će gledati u istom pravcu.
Sizon, znam, shvatam i baš me briga.
Budem li pratio pravila, neću stići tamo gde želim.
Mala igra. Kamera, Raule. -Ide, Žan-Lik.
Radost.
Mir.
Iznenađenje.
Zbunjenost.
Tuga.
Gađenje.
Strah.
Užas.
Očaj.
Radost.
Stop! -Kamera stala.
Nije ti bilo smešno? -U redu je, bilo je zabavno.
Da bi prešao sobu, moraš da puziš po krevetu. -Tačno.
Mislim da je namerno izabrao ovaj hotel
zato što ima najmanje sobe.
Apsolutno.
Ovde je odseo kada je prvi put došao u Pariz.
Mislim da mu ovo mesto nešto znači.
Ali niko ne zna zašto.
Dakle, izgovaraš repliku prolazeći ovuda, sve do kupatila.
Ti ostaješ na krevetu, a onda krećeš za njom,
prolazeći tik ispred prozora. U redu? -U redu.
Kamera, Raule. -Ide, Žan-Lik.
Akcija!
Nemoj da se mrštiš. -Nikada nisam sama kad to želim.
"Dragi Pjer Bronberže,
nemojte žaliti što niste producirali Do poslednjeg daha.
Ako De Boregar zaradi novac na njemu, zaslužio je to.
Ako ga izgubi, i to je zaslužio.
Siberg je u panici i kaje se što snima film.
Trenutno zaista snimamo svaki dan.
Pišem scene dok doručkujem u Dipon Monparnasu.
Na projekciji, cela ekipa, uključujući i snimatelja,
zaključila je da je fotografija grozna.
Ja mislim da je izvanredna."
13. DAN Dobar dan, tugo je dobra adaptacija.
Funkcioniše.
Ali nikada ne bi trebalo adaptirati knjige za film.
Trebalo bi adaptirati film za knjigu.
Bilo koju knjigu? -Bilo koju.
Čak i Bibliju?
Ako bi trebalo da adaptiram Isusov život...
snimio bih scene koje su izbačene iz Biblije.
A scenario bi bili Renoarovi citati?
I Roselinijevi. Njihovi citati su Sveta pisma.
Amin.
Sad mi daj Bogija,
i reci svoju omiljenu Bogartovu repliku.
Trenutno mi ništa ne pada na pamet. -Hajde!
"Možda ne danas, možda ne sutra,
ali uskoro, i do kraja tvog života."
"Luj, mislim da je ovo početak jednog divnog prijateljstva."
"Slušaj, anđele, umoran sam.
Boli me vilica i bole me rebra.
Ubio sam tipa i nisam uspeo da sprečim ubistvo deteta."
Stop. Hoćete da me ubijete? -Čekaj, imam ga.
"Rodio sam se kada me je poljubila.
Umro sam kada me je napustila.
Živeo sam nekoliko nedelja dok me je volela."
Može?
"Nisam naročito lep,
ali sam veliki bokser."
Nisam naročito lep, ali sam veliki bokser.
Stop! -Kamera stala!
Klik-klak, plik-plok.
Raule? -Da? -Misliš da će dobro ispasti u montaži?
Srećom, kamera voli ono dvoje.
Probajte još jednom.
"Između tuge i ništavila, biram tugu."
A ti? Šta bi ti izabrao?
Pokaži mi nožne prste.
To je veoma važno kod žene. Nemoj da se smeješ.
Šta bi izabrao?
Tuga je glupa. Biram ništavilo.
Džin, ne mogu da nađem rečenicu koju ste rekli. Izmislili ste je?
Ko zna? Nastavite da čitate.
Kraj dana.
Ovo stvarno miriše na momka u bekstvu.
Dajte mi, opraću je. -Ne, ostavite to.
Ne brinite se, ostaće skroz izgužvana.
Pretpostavljam da ću se vratiti kući go.
Obuci moj bademantil. -Hvala.
Snimanje ovog filma je toliko neholivudsko
da sam postala potpuno bestidna.
Ne bih rekao "potpuno". -U redu.
Ali skoro da imam utisak da snimam amaterski film,
a ti si jedan od najslobodnijih glumaca s kojima sam radila.
Jedan od? -Aha. -Ko je slobodniji od mene?
Niko nije slobodniji od mene.
Zdravo. -Zdravo. -Kako je? -Dobro.
Fuong. -Dobar dan.
Žan-Lik.
Ah, da. Hvala. Doviđenja. Vidimo se sutra. -Doviđenja.
14. DAN
Kao i obično, mogu da ostanem na jednom od vas čak i kada drugo govori.
Mogli bismo da bacimo novčić, da znam na kome da ostanem.
Ja bacam. -Mogu to da uradim sada, ili u montaži.
Bolje da bacimo novčić sada. -U pravu si.
Pismo. -Nema potrebe. Znam da ćeš pobediti.
15. DAN
Najteži deo.
Nema veze. Unazad.
Hvala. -Šta se dešava ovde?
Već je 11! Šta čekate?
Umetnosti i zločinu je potrebna dokolica da bi cvetali.
A i užasno me boli zub. -Onda idemo kod zubara.
Znam tačno gde da vas odvedem.
I ne bih rekao da ovaj zubar radi bezbolno.
Upozoravam vas, idem tamo samo radi gasa za smejanje.
Dobro ćemo se zabaviti. Hajde.
Moj agent ne prestaje da priča da više nikad neću raditi.
Još jedna neobična digresija
u životu punom neobičnih digresija.
Tvoj muž je upravo stigao.
Kao što rekoh, još jedna neobična digresija.
Dobar dan. Kako si, draga? -Zdravo.
16. DAN Slušajte, Žan-Lik,
ako ne želite da mi pokažete tekst, dajte ga Risjenu.
Ili nemate ništa napisano posle ovih par slobodnih dana?
Tri stvari.
Ništa nisam napisao. Čak i da imam nešto, ne bih vam to pokazao.
I ne uzimam slobodne dane.
Vrlo ste lepi.
Ali,
vaš lik bi trebalo da napuderiše lice.
Žan-Lik, kako ćeš držati novine?
Fransoa bi bio savršen za tu ulogu, ali nije hteo ni da čuje.
Trebalo je da imamo Šabrola.
Risjen! -Da?
Gde mi je lula? -Lula? Odmah ću je potražiti.
Ide.
Frans-Soar! Frans-Soar, molim vas!
Dobar dan, gospodine. 25 franaka.
Hvala.
Stop! -Kamera stala.
Hoćeš da ponovimo? -Ne.
Žan? Džin? -Ponovićemo.
Film je revolucionarna umetnost.
Dosta! -Samo osnovni pokreti!
Život je kratak, ali je umetnost duga.
Ponovićemo još nekoliko puta, dok ne zaboraviš
ono što si sam zamislio, u svom uglu.
Kamera, Raule!
Kamera! -Kamera, Raule.
Gledam šta radiš. Pazi na auto.
Jedva sam ga uvezao iz Amerike.
Boja ne može da se nađe u Francuskoj.
Ne brini, ako ga ogrebemo, prefarbaćemo ga u roze.
Volim tvoj humor, Žan-Lik. -Hajde, vozi, pile!
Gospodine Benazeraf, beskrajno vam hvala.
17. DAN
Žan-Pjer, mnogo vam hvala što ste došli.
Ako možeš na sekund, moram da razgovaram s tobom.
Znači, slažeš se da pustim onu priču?
Onu za garažu? -Da. -Da.
Mislim da bi bilo dobro da kažeš
da sam ukrao novac iz klinike svog oca.
U redu. Fantastično, još bolje.
Zapravo sam redovno krao od svoje bake.
Imala je stan u Parizu s velikom bibliotekom
punom originalnih izdanja.
Prodao sam neke od njih da dođem do novca.
Ali mislim da je bolje reći da sam krao iz klinike svog oca.
Mnogo je okrutnije krasti od uglednog lekara.
Žan-Lik? -Da?
Trebalo je da intervjuišem Roselinija.
Pričali smo o tome. Obećali ste mi.
Fransoa. -Recite. -Želeo bih da igrate foto-reportera.
Sa zadovoljstvom. -Recite Risjenu, razgovarao sam sa njim o tome.
Zašto nema Roselinija? -Pitajte bogove filma.
Mislila sam da sam to i uradila.
Uostalom, Melvil će biti još bolji.
Inače, i ja želim da režiram.
To je jedna od mojih velikih ambicija.
Verovatno najveća. -Verovatno?
Mora da je nasledno. Vilijam Vajler mi je rođak.
Bliski ili daleki?
Adaptiram pripovetku Fransoaz Sagan.
Za sad bih radije bio u ulozi posrednika.
Okej, spremni smo.
Glumci! Žan-Pjer, Džin! -Da? -Hajde.
Snimamo ovo kao pravi intervju?
Upravo tako. Odgovarate kome želite.
Mogu da pričam o ženama ili o čemu god hoću?
Samo ako budete podjednako duhoviti i brilijantni kao u stvarnom životu.
Patrisija! -Da? -Daću ti pitanja.
Molim? On može da kaže šta hoće, a meni se diktiraju replike?
Još niste shvatili? -Ne.
Mene igrate.
Žan-Lik, od koga krećemo? -Od Melvila.
18. DAN Dakle, neposredno pre nego što zapuca,
jedan od policajaca kaže:
"Brzo, u kičmu."
Ne. Ne možeš to da staviš.
"Brzo, u kičmu!" -Žani-Lik, molim te, nemoj.
Ni jedan jedini kadar ne sme da bude takav.
Čak mislim da lik ne bi trebalo da umre.
Ovom ulicom su prolazili Kiki, Men Rej,
Marsel Dišan, Fransis Pikabija.
Istorija se obogaćuje.
Mnogo mi se sviđa ova lokacija.
Pogledaj dijalog koji sam ti smislio za scenu.
Nisi se namučio?
Krv? -Ne krv, crveno.
Otvorena rana? -Ne. Samo crveno.
Uskoro je gotovo, uskoro je gotovo.
Kamera, Raule!
Ide, Žan-Lik. -Akcija!
Stop! Spori ste. -Kamera stala!
Brže izađite iz automobila. Izgleda kao da ne želite da ga ubijete.
Kamera ide!
Brzo, u kičmu!
Stop! -Promašaj.
Ni blizu. Preživeću. Hvala, momci.
Poakar nikad neće umreti.
Ponovićemo, bez dijaloga. Za Trifoa. Na mesta.
Ovo je tvoja smrt, Poakare. Spreman?
Vreme je da se umre.
Desiće se na ovom pešačkom prelazu?
Sudbina i smrt su fetiš teme filma.
Kamera, Raule!
Dobro je, polako ga sustigni.
Treba da završimo bliže. -Ne brinite se, ovo je za film.
Gledajte u mene, ne gledajte u kameru.
Sve je u redu, sve je u redu.
Pazi na trzaje. -Sve je u redu, gospođo.
Nastavi, nastavi, nastavi.
Stani. Stop! -Kamera stala.
Jesi li dobro, Žan-Pole? -Dobro sam.
Bravo. -Prelazimo na sledeći deo. -Vrlo lepa smrt.
Malo brže.
Ne usporavaj! Trčiš!
Sve dok ne ostaneš bez daha.
Ostala sam!
Odlično. Malo brže. Trči!
Raule, snimaj. -Da.
Spreman? -Ide. -Hajde.
Šta se desilo? -Čekajte. -Snima se film? -Da, hvala.
Pjere, reci ljudima da se malo odmaknu. -Odmah, Raule. -Ne, nemoj da ih teraš.
Pusti ih. Normalno je da budu tu.
Dobro je. -Dobro, Žan-Lik.
Stop!
Čekajte! Stolica. Izvinite.
Dobro.
Pokušajmo da napravimo najtužniji kadar u istoriji filma.
Rame uz rame s Bergmanom,
koji je napravio sjajan kadar u Letu s Monikom.
Ide!
Svaka misao bi trebalo da prizove krah osmeha.
Patrisija,
uzmi njegov novčanik.
Ne, ne!
Vi ste lopov, nisam ja.
Znam da biste vi to uradili, ali ona ne bi.
Ali, Frankini, to što je u njemu može da ti posluži.
Nećeš valjda da ga panduri uzmu?
Ne. Neću to da uradim.
Hajde, još samo to uradi. Kao da mu nešto šapućeš na uvo.
Ne čini mi se ispravno. -Čednost nije s ovog sveta, Patrisija.
Ne! Već sam ga prijavila, neću još i da kradem od njega!
Stop! -Kamera stala. -Kontrolišemo svoje misli, koje ništa ne znače,
ali ne i emocije, koje znače sve.
Kada će se ovaj jebeni film završiti?
Dobro.
Ide.
Ako nećeš da ukradeš njegov novčanik, daj mi nešto.
Izvedi mi Bogarta. Daj mi bar to.
Šta je "odvratno"?
Stop. -Kamera stala. Je l' dobro, Žan-Lik?
To je bio kraj snimanja za Džin!
Uspeli smo, devojčice.
Bravo. Bravo.
Bravo.
Neverovatno je ovo što je uradila.
Misliš da je Godar od početka to tražio?
Šališ se? Misliš da je imao plan?
"Ne i emocije, koje znače sve!
Hajde, Patrisija! Hajde, daj mi to."
Bilo je užasno!
Gotovo je. Idemo dalje.
Snimanje Čudne sudbine Nikija Romana počinje za nedelju dana.
Razmišljaj o tome. Holivud.
Amerika.
19. DAN
Dobro, Hanse Lukase, od čega krećemo?
Od krupnog plana ovoga.
Vrlo dobro. -Vrlo velikim planom.
Hoće li to biti prva slika u filmu?
Možda.
Možda i neće.
Sviđa mi se. -Oduševljen sam.
Na kraju krajeva, od nečeg mora da počne.
A sad, idemo da napravimo masakr.
Ako smem tako reći. Umetnici i kriminalci su isti.
Žele da iznenade.
Policajac ne sme da vidi šta se sprema.
Veruj mi, neće imati pojma.
Čim primiš metak, pusti gravitaciju da uradi ostalo.
U redu. -Eto.
A posle možeš...
Tuda.
U redu? -Jeste.
Ovako, uhvatite se za ramena, ispružite ruke.
Tako. Odlično.
Dobro.
Pažnja, ptičica!
Film je... -Odvratan!
20. DAN
Žan-Lik, hoćeš da baciš pogled? -Ne.
Poslednji kadar u filmu, već bi trebalo da znam.
Kamera, Raule. -Kamera ide, Žan-Lik.
Akcija! Trči!
Misliš da je to to? -Da. Savršeno.
Onda stop! -Kamera stala.
U svakom slučaju, završili smo.
Leonardo da Vinči je to rekao bolje od bilo koga.
"Umetnost nikada nije gotova, samo je napuštena."
Ovo je kraj snimanja.
Nastavi da trčiš! Vidimo se u Parizu!
Nemoj tuda! Pariz je tamo!
Zaboravi Pariz, idem u Rim!
Hvala, Kutare. -Nema na čemu, Godare.
Sesil, Lila.
Nadam se da ste spremne, pošto obožavam montažu.
Tu imamo prošlost, sadašnjost i budućnost u svojim rukama.
To je trenutak da eliminišemo sve čemu nedostaje snaga.
Koju scenu hoćeš prvu da isečeš? -Ne sečemo nijednu scenu.
Sečemo unutar scena.
Mogli bismo da isečemo Van Duda. -Ne. Nađi nešto drugo.
Četvrtinu snimaka čine krupni planovi Džin Siberg. -Oni su najvažniji.
Scena s Melvilom je vrlo dugačka. Da li nam je potrebna?
Ni manje ni više od svega ostalog.
Sve scene ostaju, ali samo jaki trenuci. Moji jaki trenuci.
Uzećemo svaku sekvencu
i iseći sve što se može iseći da bi se stvorio novi ritam.
U svakoj sceni? -Da. To će im dati život.
Evo, uzmi scenu s Mišelom Poakarom u automobilu.
Zadržimo sve trenutke kada pretiče automobile
i stavimo ih jedan za drugim.
Kao i Poakar, i film jedva čeka da ide dalje.
Ali biće isprekidano. Naglo. -Biće sjajno.
Biće nepovezano, skakaće na sve strane.
Apsolutno. Neka skače.
Ako je publika prihvatila skakanje slika
kod Melijesa, Ejzenštajna i Žana Ruša, prihvatiće i naše.
Možda i neće. -Publika će prihvatiti našu novu istinu.
Lila.
Neka skače!
Izgleda da ima mnogo sjajnih stvari u vašem filmu.
Ali, po ugovoru ne može da traje duže od sat i po.
Devedeset minuta.
Znači, sat i po je toliko?
Ne brinite se, napredujemo ka 90 minuta.
Nas dvojica smo pregrmeli teške i neprijatne trenutke.
Nešto će morati da proizađe iz toga.
Ne znam da li treba da vam laskam, ili da vas obmanjujem,
da vam pretim, da govorim iskreno.
Ne bih mogao ni da zamislim da pravim film s producentom
koji mi ne bi bio i prijatelj.
Stvarno je odvratno.
Šta je rekao? -Rekao je: "Stvarno ste odvratni."
Šta je "odvratno"?
Nikada nije postojao sličan film.
Čestitam, Žan-Lik. Svet nije spreman za tako...
Pazite, Bo-Bo!
Odvratan film.
Dakle? Malo je odvratan, ili je mnogo odvratan?
Najgori film godine.
Nikada neće izaći. -Prespavao sam ga.
Srećom, još neko osim mene širi glasine. -Svaka civilizacija je smrtna.
Nije Građanin Kejn. -Daleko od toga.
Garantovano najgori film godine.
Mrzeće ga.
Do poslednjeg daha se smatra za jedan od najznačajnijih filmova svih vremena.
Žan-Pol Belmondo je još snimao.
Posle Do poslednjeg daha, postao je svetska zvezda.
Igrao je u skoro sto filmova.
Džin Siberg se ubrzo razvela od Moreja.
Igrala je u 35 filmova pre nego što je umrla je u 40.
U nekrologu je opisana kao "zvezda filma Do poslednjeg daha".
Lična kinematografska revolucija Žan-Lik Godara trajala je preko 60 godina.
Nije prestajao da pravi dugometražne filmove, kimenatografske eseje
i kratkometražne filmove.
Trifo, Šabrol, Rivet, Romer, Šifman i Novi talas, transformisali su film.
Tokom tri godine, 162 francuska sineasta snimila je svoj prvi film.
prevod: noema
Preuzeto sa www.titlovi.com