Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
În 2003 o coaliţie condusă de Statele Unite a intrat în război
cu Irakul lui Saddam Hussein. Ţara e ocupată.
Sunt atacuri zilnice asupra contingentelor militare,
răpiri de jurnalişti şi de asistenţi sociali.
Ca şi alte naţiuni din coaliţie,
Mulţi italieni îşi pierd viaţa aici.
Rezistenţa irakiană consideră statele occidentale drept duşmani.
Bagdad, 4 martie, 2005
Salut, Kilian !
- Maşina ? - Pregătită.
Toyota Corolla, o maşină obişnuită aici.
Avem legitimaţii şi am primit telefoane prin satelit de la americani.
- Mergem doar eu şi Kilian. - În regulă.
Numerele sunt salvate în telefon.
- Unde suntem ? - În sudul Bagdadului.
Asta e Route Irish, Vernon e acolo jos...
Nicola !
Ne îndreptăm spre locul de întâlnire, domnule.
Ar trebui să sosim peste...
20 de minute.
Sun când ajungem acolo.
În regulă, vorbim mai târziu.
Au aterizat ?
Sunt în maşină, se îndreaptă spre locul de întâlnire.
- Unde ? - Al-Mansour.
Mă duc la Capitol Seat .
Aprinde luminile ca să ne observe.
Am venit mai devreme cu o jumătate de oră.
Nicola, sunt eu, am primit informaţia de la un informator care e în Bagdad.
Ei spun că locul de întâlnire e altul.
Dacă mergem acolo, o să sfârşim într-o ambuscadă.
CU 28 DE ZILE ÎN URMĂ
- Uite ultimele lucruri. - Ce sunt ?
Bocanci de schi.
De ce luăm cu noi toate astea dacă putem să le închiriem ?
- Atunci de ce le mai cumpărăm ? - Şi eu mă întreb.
Corect.
- Îmi dai şi mie aia ? - Vezi Pepe ?
Haide, să mergem !
Am făcut-o.
Am uitat ceva ?
Eşti sigură ? Să mergem.
Am ajuns.
BAGDAD - TABĂRA DE REFUGIAŢI
- Bună ziua ! - Bună ziua !
Documentele.
- Cine e ? - O jurnalistă italiană.
Lucrează pentru un ziar prietenos, Il Manifesto .
Aşteptaţi aici.
- Parchează acolo. - Mulţumesc.
BAGDAD - INCINTA SUA
Atenţie, soldaţi !
Haide, haide.
Hai, mai repede !
Nu avem toată ziua ! Mişcaţi-vă !
Bombele alea topesc pielea, carnea, muşchii.
Rămân numai oasele.
- Giuliana, e târziu, trebuie să plecăm. - Un moment.
Ai văzut cu ochii tăi ? Spune-mi.
Giuliana, avem doar o jumătate de oră !
Trebuie să plecăm, Giuliana !
În regulă, să mergem.
Barbara, sunt Giuliana. Întârzii puţin.
Eşti deja la masă ?
Sunt pe drum.
- De ce nu putem avea un câine ? - Îl plimbăm noi.
Ştiu cum o să fie.
Aveţi grijă de el în prima lună, apoi în fiecare dimineaţă şi seară...
Am spus că îl plimbăm noi !
- Haide ! - Promit.
- Promitem ! - Promisiuni, jurăminte !
Prietena mea Francesca mereu îşi plimbă câinele. Pot şi eu să fac asta.
Dle director !
Nicola, veşti proaste, au răpit alt jurnalist în Bagdad.
- Când s-a întâmplat ? - Cam acum o jumătate de oră.
Tu trebuie să te ocupi de asta.
Am nevoie de câteva ore ca să mă întorc la Roma.
Înţeleg... Cât de repede poţi.
În regulă.
Îmi pare rău, vacanţa...
s-a amânat, trebuie să mă întorc la birou.
- Ce înseamnă asta ? - Se amână ?
De ce ? Spune-ne de ce ?
O problemă la muncă. Au nevoie de mine.
Subit au nevoie de tine ?
El nu vorbeşte.
Cum se face că nu putem face niciodată planuri cu tine ?
Totul e atât de misterios, niciodată nu există o explicaţie !
- Niciodată un cuvânt. - Silvia, termină !
Nu vorbeşti aşa cu tatăl tău.
În regulă, e important, dar puteai să ne spui două vorbe.
Cel puţin copiilor.
Vorbim despre asta mai târziu.
ROMA - REDACŢIA ZIARULUI IL MANIFESTO
- Alo ? - Am auzit că Giuliana a fost răpită.
Vreau să ştiu dacă e adevărat.
ÎNSOŢITORUL GIULIANEI SGRENA
Ţi-l dau pe Polo.
Gabriele ?
Pier e la telefon, tocmai a auzit de Giuliana.
Dă-mi-l la telefon.
REDACŢIA ZIARULUI IL MANIFESTO
Pier !
Salut !
Da...
Am verificat, ştirile sunt adevărate.
Îmi pare rău.
Pier ?
- Unde e Chiarini ? - În Iordania.
Găseşte-l, contactele lui ar putea fi utile.
Îl sun înapoi pe Pier, el nu răspunde.
Afară, toţi !
Repede !
Bun, se pare că vorbeşti araba.
Ce ? Nu înţeleg...
- La televizor zice că ştii araba. - Nu înţeleg...
La televizor ! Vorbeşti limba arabă.
- Nu, nu vorbesc... - Eşti spioană.
Categoric nu... Sunt jurnalistă ! Jur... Nu vorbesc limba arabă.
Taci !
Du-te colo !
Dacă vrei să mă ucizi, fă-o acum.
Ştiu că nu mă lăsaţi să plec, v-am văzut feţele.
Fă-o acum !
- Antonio, asigură-te că Nicola mănâncă. - Pa, copii.
În situaţii de urgenţă, el uită chiar să bea.
Mă ocup eu, doamnă.
Du-te, pa.
Pa.
Vezi ? Zâmbeşte. El ne-a stricat vacanţa, iar ea zâmbeşte.
Ai luat tot ?
ROMA - BAZA BRASCHI CARTIERUL GENERAL AL SISMI
Primul lucru e să găsim un canal de comunicare.
Canalele precedente nu s-au dovedit viabile.
Nibbio, tu ştii asta. Baldoni e mort.
Cu Baldoni n-a fost o problemă, ştii mai bine decât mine.
Au fost probleme de comunicare.
Cele pe care le-am folosit s-au dovedit a fi viabile.
În schimb cred că CIA reperează închisoarea şi încearcă un atac fulger.
Pot să mă mut cu echipa mea imediat.
Dacă există o şansă de negociere, să negociem.
Sunt de acord cu Nicola.
Ai mână liberă.
Ai văzut-o ?
Da. În ziua când am făcut schimbul.
- Am venit imediat la Bagdad. - Eşti în Bagdad acum ?
Da, dar Serviciile Secrete mă vor într-un avion spre Roma.
- De ce ? - Pentru siguranţa mea !
Am fost în Orientul Mijlociu mult timp,
aş putea fi singurul cu contacte ca să ajung la Giuliana.
În orice caz, ai grijă.
Gabriele, nu-ţi face griji ! Te sun când descopăr ceva.
Trebuie să încerc toată căile. Pa.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Îmi iau valiza
şi vin imediat.
Mulţumesc.
Haide, ultima actualizare, vine şeful.
Nimic nou, dar urmărim îndeaproape.
Am venit.
- Bună. - Hai să facem un bilanţ al situaţiei.
Avem o ştire că sunt mişcări în sectorul unde a fost răpită Sgrena.
Aceeaşi zonă unde jurnalista Florence Aubenas a fost răpită luna trecută.
Ai contactat Serviciile Secrete Franceze ?
Da, dar nu au alte informaţii.
Ce s-a întâmplat cu şoferul şi interpretul ei ?
Au fost amândoi cruţaţi, interpretul e de încredere,
toţi jurnaliştii ştiu asta şi au încredere în el.
CIA a interogat şoferul, pare să fie curat.
Vom folosi canalul religios sunnit ca la răpirile anterioare.
Găseşte liderul Urema: Al Kubaisi.
- Sun chiar acum. - După aceea dă-mi-l mie.
Nicola, mai e ceva !
Corespondent Il Manifesto , Chiarini,
i-am spus să se întoarcă, dar a dispărut.
Asta ne mai lipsea !
Omero, sună pe Tiber, spune-i să-l găsească.
Imediat.
Eşti sigur că maşina mea e în regulă ?
Să nu spui că nu-mi pasă de tine, Ryan !
Nu te plânge.
Nu te plac, Mohamed, deloc !
Maşina e perfectă !
Vom vedea !
Alo ?
Salut, Tiber, sunt Omero.
Salut, Omero. Cum stau lucrurile ?
- Bine, mulţumesc. - Ce e ?
Trebuie să mă ajuţi să găsesc un anume Stefano Chiarini.
E jurnalist aici, în Bagdad.
Poţi ? E urgent.
În regulă, o să-l caut.
ZIUA 2-A DE CAPTIVITATE
Unu...
şi doi.
- ...a ultimelor două zile. - În regulă. Perfect.
- Poftim. - Mulţumesc.
Dă-i-le pe toate şefului.
Poftim, Jeco. E complet ? E tot ?
Da !
Pentru tine.
Tiber spune că omul e un fost politician sunnit.
- În acelaşi partid cu Saddam. - Bun !
Avem mai multe date despre Sgrena.
Din Piedmont, corespondent de război, a fost cel mai rău loc de pe pământ.
- Familie, copii ? - Un însoţitor.
Dar ei spun că familia ei adevărată este Il Manifesto.
O activistă implicată, stimată de fostul director al ziarului, Valentino Parlato.
- Cine e acum director ? - Gabriele Polo.
Ştie tot despre muncitori, lupte politice, sindicate.
- Numărul lui e chiar acolo. - Bine. Mulţumesc.
Solidaritatea Romei pentru Giuliana Sgrena,
corespondent pentru Il Manifesto , răpită ieri la Bagdad.
În faţa Capitoliului sunt prieteni, colegi şi organizaţii pacifiste,
cinci, şase mii de oameni, sunt aici să urgenteze eliberarea ei.
Ochii strălucitori ai Giulianei Sgrena privesc Piaţa Capitol,
plină de prieteni, colegi, pacifişti, voluntari,
oameni obişnuiţi, cu o singură dorinţă: eliberaţi o femeie a păcii.
Te rog, te rog !
Dă-mi nişte hârtie să scriu !
Să scriu !
Te rog, am nevoie !
Citeşte asta.
- Ce e ? - Singura carte din casa asta.
În arabă !
V-am spus că nu vorbesc limba arabă !
Nu pot să o citesc !
Bună.
- Eşti încă trează ? - Şi tu.
Ce face ?
Doarme.
Cum e situaţia ?
Suntem încă departe, nu sunt pretenţii de responsabilitate.
De fapt, sunt multe, dar niciuna credibilă.
Pari obosit.
Şi tu.
Am de gând să lucrez din moment ce s-a terminat vacanţa.
Ai mâncat ceva ?
Da, ceva.
Hai să mergem la culcare !
Nu te mai pot duce în braţe.
Ridică-te şi mergi.
Ţine ochii închişi, te ghidez eu.
- Noapte bună ! - Noapte bună !
- Tată ! - Bună.
Aruncă o privire aici !
N-am mai văzut asta demult !
- A fost o vacanţă frumoasă. - Minunată !
Nu mai facem vacanţe ca asta, nu ai niciodată timp...
O să găsesc timp.
Am câteva lucruri de care trebuie să am grijă.
Între timp, găseşte un loc pentru scufundări.
- Ştiu deja. - Unde ?
Marea Roşie, evident ! Frumos.
Când e perioada cea mai bună de mers ?
De ce ?
- Spune-mi care e cea mai bună. - Între septembrie şi octombrie.
- S-a făcut. - Da, sigur...
- Octombrie, Marea Roşie. - Ai grijă, s-ar putea să cred !
Ai face bine !
- Octombrie. - Promit.
- Alo ? - Alo, sunt Nicola Calipari.
Conduc departamentul de cercetare din SISMI,
Mă ocup de răpirea Giulianei Sgrena şi aş vrea să ne întâlnim.
- Da, când ? - Chiar şi acum.
Bine, fac un duş.
Sunt afară, aştept.
Vin.
Căutăm un canal să comunicăm, dar nu e uşor.
Primele zile de răpire sunt cele mai delicate.
Dacă un ostatic trece de ele, probabil că va pleca în viaţă.
De ce îmi spui asta ?
Pentru că trebuie să lucrăm împreună ca să salvăm viaţa Giulianei.
Şi facem asta împărtăşind informaţii.
Aş spune că ţi-ai greşit profesia.
Cum aşa ?
Serviciile Secrete lucrează ca voi jurnaliştii: pe informaţii.
Noi le divulgăm, voi le ascundeţi.
- Sunteţi o fântână de informaţii. - Am fost odată !
Mai puţin acum.
Acum încercăm să asigurăm securitatea oamenilor.
Şi securitatea se întăreşte numai prin circulaţia informaţiilor.
Cel puţin aşa văd eu asta.
Guvernul a dezvoltat o Unitate de Criză.
Uneori poate avem nevoie să vorbim cu voi.
Dar pentru moment,
şi pentru bunăstarea Giulianei, păstrează cuvintele pentru tine.
Desigur ! Între timp, ziarul va continua cu campania de mobilizare
ca să ştie răpitorii că Giuliana nu e spion.
Asta este exact colaborarea pe care o cer.
Mulţumesc.
Putem să lăsăm formalităţile ?
Da, sigur.
Mai am o favoare să-ţi cer.
Convinge-l pe corespondentul tău la Bagdad, Chiarini, să revină în Italia.
În regulă.
- Maestre ! - Dle profesor, ce te aduce aici ?
Tiber, fii serios !
De ce mă vor Serviciile Secrete în Italia ?
Eu fac ce pot ca s-o ajut pe Giuliana
şi să obţin sprijin de la localnici.
Ei ştiu asta foarte bine !
Dar ei mai ştiu şi că aveţi un canal pentru a obţine informaţii despre Sgrena:
politicianul !
Politician ?
Cel pe care l-ai întâlnit la cafenea.
Dar el e doar un prieten.
Crezi că sunt idiotul din Bagdad ?
Eu ştiu tot.
Poate contactul ăsta găsi ceva despre răpitori ?
El nu lucrează pentru armată.
Nu lucrează, dar poate că răpitorii sunt foşti militari,
loiali lui Saddam
şi poate cunoaşte pe cineva acolo.
Poate, dar trebuie să-l convingem.
Aminteşte-i că Sgrena e o prietenă a poporului irakian,
că e împotriva americanilor care fac pe lorzii în casa noastră.
Ai devenit un irakian adevărat !
Tiber, sunt aici cu Nibbio, eşti pe speaker.
Domnule, cum stau lucrurile ?
Ar putea fi mai bine. Tu ?
Zbătându-se ca toţi săracii, cum ar spune tatăl meu.
Vreo ştire ?
Tocmai am vorbit cu Chiarini.
Prin contactul lui, ar putea avea un posibil mediator.
La ce nivel ?
Cineva care-l poate lua pe Chiarini să vorbească cu răpitorii.
- Dar poate e prea periculos. - Nu ! Opreşte-l !
Nu putem trimite un jurnalist să vorbească cu teroriştii.
Chiarini are deja o întâlnire cu acest cineva ?
- Aşa se pare, mâine seară. - Întreabă-l unde.
Şi voi merge eu la întâlnire în locul lui.
În regulă, am înţeles.
Chiarini, să mergem !
Italia îţi mulţumeşte pentru contact şi pentru munca ta,
dar spun că nu eşti în siguranţă.
Le-am spus că te pricepi la asta, dar e prea riscant.
Treci la subiect.
Te ducem la aeroport şi te duci acasă.
Dar cu onoare !
Singura onoare este să îmi fac treaba corect, să ajut oamenii.
Tu îmi iei asta.
Nu, e dispoziţie guvernamentală.
Situaţia e prea urâtă, toţi jurnaliştii trebuie să plece.
Spune-mi, de ce să sfârşeşti cum au făcut-o colegii tăi ?
Tu ai fost mereu un domn.
Ai grijă.
Şi tu.
- Tiber ? - Nibbio !
Ce plăcere să vă văd, domnule !
Omul i-a spus lui Chiarini la telefon că numele lui e Tariq,
el a fixat întâlnirea într-o zonă în construcţie.
- Când ? - În patru ore. Vin şi eu ?
Da, şi adu şi camera.
ZIUA 5-A DE CAPTIVITATE
- Ce se întâmplă ? - Trebuie să vorbesc cu o femeie.
De ce o femeie ?
Am o problemă de femei. Trebuie să vorbesc cu o femeie, te rog !
În regulă, te înţeleg.
Cum ţi-am spus, cunosc oameni care ştiu câţiva oameni,
pot să găsesc contactele pe care le cauţi.
Deci nu ai niciun contact real.
- Îmi iroseşti timpul. - Stai...
Crede-mă, pot să ajung la oamenii care o ţin pe femeie.
- În schimb, eu ce am la asta ? - Ce vrei ?
Am nevoie de două generatoare să-mi irig câmpurile.
Totul moare, din cauza războiului, din cauza americanilor.
O să-ţi găsesc generatoarele. Hai să ne întâlnim aici, mâine, la aceeaşi oră.
- Nu aici. - De ce nu ? Ai încredere în mine.
Nu, nu am încredere în tine !
O să te găsesc eu unde stai acum.
Stau la Hotelul Bahji.
Bună, Nibbio.
Bună, Clayton ! Totul e în regulă ?
Totul e în regulă, mulţumesc de întrebare. Salută-l pe Peter.
- Bună, Peter ! - Salut.
Să bem ceva la hotel ? Pot să-ţi ofer ceva de băut.
Nu, nu beau în timpul serviciului. Nu e profesional.
În regulă, deci... Ce se întâmplă ? Ce trebuie să-mi spui ?
Că poate am localizat închisoarea jurnalistei.
Poate ? Ce înseamnă, "poate" ? Îmi dai informaţia sau...
Înseamnă că probabil trebuie să aştepţi
până când noi terminăm ce avem de făcut,
poate te scutim de riscuri care nu sunt necesare.
Nu vă faceţi griji pentru mine.
Cred că am găsit o pistă, am nevoie doar de puţin timp şi vom elibera jurnalista.
Noi suntem CIA, suntem mai rapizi, ştii asta.
- Aveţi locaţia ? - Da, domnule !
- De unde o ai ? - De la un terorist. E aici.
Ţi-am pus o întrebare, pui de căţea !
Spune-mi unde e !
Stai, renunţ ! Te rog ! Stai ! Îţi spun...
Ai auzit ce tocmai a spus ?
El tocmai a spus unde e ţinută captivă, nu e suficient pentru tine ?
Nu. Un om torturat ar spune orice îi ceri să spună.
Ai auzit asta ?
Bătrânul Nibbio are câţiva aşi în mânecă, înţeleg. În regulă. Să auzim.
Nu am nimic anume, dar ştiu că un raid este periculos.
Mai mult, dacă chiar erai sigur de informaţie,
n-ai fi sta cu braţele în sân, ai fi acţionat,
pur şi simplu, aşa cum ai făcut mai înainte.
Exact, noi doar te informăm, prietene. Asta-i tot.
Foarte drăguţ din partea voastră, dar nu-mi creaţi probleme.
Nu e prima dată când aţi încurcat lucrurile.
Sunt pe cale să rezolv situaţia. Puteţi evita prostia asta ?
Nicola. Ar fi trebuit să ştii până acum că nu eu şi Peter
luăm deciziile astea. Avem mâinile legate.
Aşteptaţi afară.
Ai aici nişte tampoane, şampon şi periuţă de dinţi.
Le foloseşti şi ai grijă să nu pătezi nimic.
Cine eşti ?
- Schimbă-ţi hainele cu astea. - Cum te cheamă ?
Poţi să-mi spui Karima.
Dac-o să stai mai mult aici, o să-ţi aduc mai multe schimburi.
Stai ! Stai...
O să mă omoare ?
Nu s-a hotărât încă nimic în legătură cu tine.
Scoală-te, ridică-te !
Camera e goală.
Americanii sunt nervoşi !
Aşa cum mi-am imaginat, atacul fulger a eşuat.
Au alarmat răpitorii care ar putea decide
să scape de ostateci.
Acum ce mai e ?
Nu ştiu.
Planul era să intrăm în legătură, dar sunt ore de atunci.
Aş spune că e închisă calea asta.
Am trimis fotografia lui, ai verificat ?
Da, dar nu-i putem da numele.
- Nicola, sunt Omero. - Ce e ?
Îţi aduci aminte de Hamra, căpitanul de poliţie districtuală ?
Aşa e ! Hassan.
Trebuie să vedem dacă a fost şi el curăţat.
Odată el era unul din puţinii sunniţi angajaţi aici.
E o idee, dacă e încă acolo, mă duc să-l văd.
Bine. Pa.
Băieţi, să mergem !
Am înţeles.
La revedere.
- Bună ! - Bună...
Mulţumesc că te-ai întâlnit cu mine atât de repede.
- Cu ce te pot ajuta ? - Am nevoie de ajutorul tău, Hassan.
Îl caut pe omul ăsta.
Trebuie să deţină o fermă pe undeva, în afara oraşului poate. Îl poţi găsi ?
De ce îl cauţi ?
Pentru un motiv pe care americanii nu trebuie să-l ştie.
Nu poţi face orice în Bagdad fără să ştie ei, ştii asta.
Dacă nu trebuie să ştie, nu le spune.
Nu ştiu, Nicola.
Eşti unul din puţinii sunniţi în poziţia ta.
Nu vrei să faci nimic pentru oamenii tăi ?
Aş face, bineînţeles că aş face, dar haide acum.
Ascultă. Ştiu că fiul tău are o boală gravă.
Ştiu că aici tratamentul e dificil, lipsesc multe lucruri.
Nu vrei să îl duci în Italia să îl tratezi
la spitalul Bambin Gesù Pediatric din Roma,
care e unul din cele mai bune din lume ?
Nu pot pleca de aici, nu mă vor lăsa să plec din Irak.
Ştiu că nu poţi, dar soţia ta poate.
Ea îl poate însoţi şi sta cu el până se face bine.
Voi avea grijă de tot, nu de îngrijora. Mă cunoşti.
Te rog, Hassan ! Ajută-mă să-l găsesc.
Tariq !
Cum m-ai găsit ?
Avem nişte prieteni în comun. Ascultă...
Nu, nu vreau să te ascult.
Tariq, ascultă, te rog !
Atacul din seara aia asupra acelei case nu a fost opera italienilor.
Nu am avut nimic în comun cu asta.
Ba da, aţi avut. Tu şi americanii sunteţi una, sunteţi la fel.
Ţi-am găsit generatoarele şi pot să aranjez să fie săpată o fântână.
Şi cine spune că o să faci asta ?
Nimeni. Cuvântul meu. Pot să asigur apă şi electricitate, crede-mă.
Ce s-a întâmplat noaptea trecută nu se va mai întâmpla.
Trebuie să spui că suntem gata să negociem,
dar pentru asta avem nevoie de ceva concret.
O fotografie, o filmare video ar fi mai bine.
Dar trebuie să te mişti repede.
- Dă-mi două zile. - Nu, te pot lăsa o zi.
24 de ore de acum înainte, după care mă duc în Italia.
Ne-am înţeles ?
Ne-am înţeles.
ZIUA 7-A DE CAPTIVITATE
- Îmbracă alea. - Ce vrei de la mine ?
Du-o acolo.
Trebuie să ceri guvernului tău, în limba ta, să retragă trupele.
Dar eu sunt un jurnalist de la un ziar mic.
De ce m-ar asculta ?
Pentru că trebuie să înţeleagă că războiul continuă.
Pentru că noi irakienii avem dreptul să luptăm, să ne eliberăm ţara,
cum s-a făcut în Vietnam şi Algeria.
Rezistenţa e dreptul fiecărui popor, sunt de acord cu tine.
Nu-mi pasă că eşti de acord. Fă cum spun eu.
Lasă-mă să fac un apel nu numai către guvern,
ci către forţele care luptă împotriva războiului. Poate atunci mă vor asculta.
În regulă. Înregistrează.
De la sfârşitul lui ianuarie, am fost aici
ca să atest situaţia acestei populaţii, care moare în fiecare zi.
Mii nu au mâncare, lumină sau apă.
Vă implor să încetaţi ocupaţia.
Cer asta guvernului italian.
Cer poporului italian să pună presiune pe guvern.
Aceşti oameni nu mai trebuie să sufere aşa.
Retrageţi trupele din Irak. Ajutaţi-mă...
Vă rog, ajutaţi-mă.
Roagă-l pe soţul tău... roagă familia ta.
Nu, nu, eu nu vreau... vă rog... Nu e suficient ?
Nu comentezi cerinţele noastre. Trebuie doar să faci ce îţi comandăm noi să faci.
Nu înţelegi că viaţa ta atârnă de un fir de aţă ?
Pier, ajută-mă şi tu.
Întotdeauna ai fost cu mine în toate bătăliile noastre.
Arată fotografiile mele cu copiii loviţi de bombe,
femeile...
Contez pe tine, eşti singura mea speranţă, Pier.
Te rog, ajută-mă, te rog !
Intraţi !
- Ce mai faceţi ? Nicola Calipari. - Pier Scolari.
Te rog, ia loc !
Am cerut asta guvernului italian.
Am cerut poporului italian să pună presiune pe guvern.
Oamenii ăştia nu trebuie să mai sufere aşa.
Retrageţi trupele din Irak.
Ajutaţi-mă.
Pier, ajută-mă.
Întotdeauna ai fost cu mine în toate bătăliile mele, te rog, ajută-mă.
Pier, te rog, ajută-mă.
Arată fotografiile făcute de mine cu copiii loviţi de bombe,
femeile...
Contez pe tine, eşti singura mea speranţă, Pier.
Te rog, să mă ajuţi, te rog !
Astfel de înregistrări video nu vor servi deloc
solicitării de retragere a trupelor.
Răpitorii ştiu că nu vor obţine asta niciodată.
Deci de ce să o faci ?
Pentru a dovedi că ostatica este în viaţă şi pentru a deschide un canal.
Tu poţi să ne dai o mână de ajutor.
Cum ?
Giuliana vorbeşte de bombe cu dispersie, iar fotografiile ei
despre femei şi copii loviţi de aceste bombe.
Le-am publicat imediat după bombardarea oraşului Hilla.
Publică-le iar.
- Aceleaşi fotografii ? - Da.
Răpitorii şi Giuliana vor ştii că mesajul a fost primit
şi să sperăm că vor lua legătura în curând.
Pier, fii puternic.
O vom aduce acasă.
Tiber, ce e ?
Am înţeles, mulţumesc.
Avem adresa. Mergem la DIGOS, operaţiuni speciale.
Am văzut înregistrarea video, e dovada pe care o aşteptam.
Ne lipseşte un lucru, o propunere de întâlnire.
Propunerea a venit de la una din sursele noastre.
- Din Bagdad ? - Da, dar întâlnirea e în Dubai.
- În Dubai ? Cu cine ? - Ei nu spun deocamdată.
Au spus în port, debarcaderul cinci.
Te simţi în siguranţă cu întâlnirea asta ?
Nu.
Dar pentru moment, e singura noastră cale.
Uite-l.
Să mergem !
- Bună dimineaţa ! - Bună.
Mulţumesc.
Bine aţi venit în Dubai.
Numele meu e greu de pronunţat pentru tine.
Poţi să-mi spui dl Simbel.
- Ai prefera să vorbim în engleză ? - Da, mulţumesc.
Mă asiguri că reprezinţi pe deplin ţara ta ?
Desigur. Sunt un general al Forţelor Armate Italiene
şi sunt aici din partea guvernului meu.
Savurează ceaiul.
Mulţumesc.
Trebuie să plec, e ora de rugăciune.
Spune-mi ceva despre dna Sgrena. E bine ?
După aceea vă voi spune ce m-aţi întrebat, dar rugăciunea nu poate să aştepte.
Zahid, Kilian, nu e nevoie de voi.
Aşteptaţi jos.
Lămâie sau lapte ?
Mă linişteşte să ştiu că Giuliana Sgrena e bine,
dar preţul răscumpărării e foarte mare.
Nu-mi place termenul răscumpărare.
Alege unul mai bun.
Schimb.
De acord. Preţul schimbului e foarte mare.
Poate,
dar ce plăteşte poporul irakian pentru acest război
e infinit mai mare şi mai dureros.
Mai mult decât atât decizia dezastruoasă americană
de a-i elimina pe sunniţi de pe scena politică
şi de a forma un guvern numai din şiiţi
complică totul.
Uită-te la mine, sunt irakian
şi sunnit.
Am fost un manager important.
Aş vrea să particip la noua viaţă democratică a Irakului,
dar în loc de asta sunt aici în exil,
fără să fi comis nicio crimă.
Şi îmi spui toate astea
pentru că ai vrea să te întorci pe scena politică a ţării tale ?
O să-ţi spun şi mai mult, domnule.
Îţi spun că Italia
ar putea fi interlocutorul politic pentru sunniţi.
Ar putea media între noi şi americani.
Dacă asta ar urma să se întâmple, am putea opri imediat atacurile,
răpirile, şi orice altceva.
ZIUA A 12-A DE CAPTIVITATE
Eliberaţi-o pe Giuliana !
LIBERTATE PENTRU GIULIANA SGRENA ŞI POPORUL IRAKIAN
Alo ?
Salut, Gabriele ! Sunt la demonstraţie.
Unde eşti ?
În stânga ta.
Vin.
Salut !
Sunt aici să te informez că negocierile au început.
- Adevărat ? - Da.
- Bună ştire ! - Să nu fie divulgată.
Da, îmi imaginez.
Problema e că răpitorii vor,
pe lângă bani, compensare politică.
Şi tu ?
Tu ce crezi de compensarea asta ?
E necesară.
Atâta timp cât sunniţii se simt excluşi, pacea nu e posibilă.
- Americanii sunt de acord ? - Nu.
Ei cred că o lume arabă divizată e mai uşor de controlat.
ELIBERAŢI-O
Îţi mulţumesc că m-ai informat.
Marşul e pe punctul să înceapă, vii ?
Nu.
Dar fiica mea ar putea veni, chiar dacă i-am spus să nu meargă.
Aş paria 99,9% că nu m-a ascultat.
Pa.
Bună !
Văd că m-ai ascultat !
Nu, nu te-am ascultat. Deci ?
Care e problema ?
Problema e: Am spus să nu mergi.
- De ce nu ? Era prea periculos ? - Da, putea fi.
Vorbeşti de primejdie ?
Tată, ştiu ce faci, e inutil să te comporţi aşa.
Nu trăiesc pe altă planetă, mă uit la televizor... Ştiu.
Ce are asta a face cu...
Are ! Să merg la un marş a fost modul meu de a participa la eliberarea ei.
Doborât şi scufundat.
Mă sufoc.
Ce e aşa amuzant ?
Copiii de astăzi nu cresc prea repede ?
- Eu n-am fost atât de isteţ la vârsta ei. - Eu am fost mult mai isteaţă.
Fetele sunt mai avansate.
Da, povestea asta despre femei: sunt în frunte la toate. Renunţ !
- Ea e femeie, resemnează-te. - O femeie !
La 18 ani nu eşti femeie, eşti încă un copil.
ZIUA 14-A DE CAPTIVITATE
În regulă, o să aştept.
Te rugai.
Da. Tu nu te rogi ?
Nu. Eu nu.
Care e motivul ?
Pentru că nu cred în niciun Dumnezeu.
Pentru că eşti comunistă ? Cum se spune la televizor.
Nu, nu e din cauza asta.
În regulă, am terminat. Mulţumesc.
Încearcă să termini asta.
Dar... chiar şi Italia vrea pace, te asigur.
Am transmis punctul vostru de vedere la cel mai înalt nivel,
dar poziţia guvernului e foarte clară: nu putem fi interlocutorul vostru.
Guvernul nostru nu poate face asta, totuşi...
Guvernului vostru îi lipseşte curajul !
Dar eu, probabil, ţi-aş putea aranja un paşaport.
Explică-mi mai clar.
Un paşaport să vii la noi, să ţii prelegeri,
de promovare a relaţiilor şi susţinerea cauzei sunnite.
Un paşaport ar fi o soluţie interesantă.
- Şi banii ? - Pe lângă bani, bineînţeles.
Dar, în situaţia asta, cifra trebuie micşorată.
Care e cererea voastră finală ?
Ei vor $12 milioane,
iar eu pot să reduc cifra. Dar recunoaşterea politică rămâne.
Fără recunoaştere pentru cei care răpesc jurnalişti şi le taie gâturile.
Am putea face un gest simplu
dar foarte important pentru managerul sunnit cu care negociez.
Mă gândeam...
am putea să-i obţinem un paşaport să vină în Italia,
prin urmare în Europa, unde ar putea ţine conferinţe, întâlniri,
să vorbească pentru 30% din populaţia sunnită
pe care administraţia americană a dat-o complet la o parte.
Cu Saddam plecat, în mod logic structura administrativă s-a schimbat.
Ştiu, dar...
deschiderea negocierilor cu sunniţii
ar însemna să facem o incursiune.
Noi, guvernul, am putea oferi americanilor
o fereastră pentru discuţii cu minoritatea care organizează rezistenţa armată,
efectuând atacuri şi răpiri.
Sensibil, aş spune.
Înainte să luăm o decizie trebuie să ne adresăm Primului Ministru Berlusconi.
Mă ocup eu de asta.
Dle Calipari, vă mulţumesc pentru tot ce faceţi.
Realizez cât de dificil este.
Mulţumesc.
La revedere.
A mers cât se poate de bine.
Sunt convins că Primul Ministru ne va susţine.
Să sperăm.
Giulio, tu ce spui ?
Eu încă am îndoielile mele.
Înainte de întâlnire, am vorbit cu ambasada americană.
Nu sunt de acord să plătească.
Oficial nu sunt, dar plătesc pe sub mână.
Da, dar printr-un stat prietenos.
Ce contează pentru ei este să fie de neclintit în opinia publică.
Lumea ştie că ei nu negociază.
De fapt, mulţi din ostaticii lor au fost măcelăriţi oribil.
Opinia publică contează în cazurile astea ?
Cu certitudine contează !
Pe lângă asta, cine e acest domn Simbel ?
Garanţiile lui ?
De unde ştii că nu se joacă cu noi ?
Vom plăti ? Împrăştie vorba şi vezi câţi domni Simbels apar !
Eu privesc fiecare răpire ca pe un episod de război.
Mereu am încercat să fac două lucruri:
să eliberez ostaticii şi să fiu cu un pas mai aproape de sfârşitul războiului.
Deci eşti un pacifist sub acoperire şi eu n-am ştiut !
Felicitări !
Dacă guvernul aprobă, vom merge cum s-a propus la minister.
- Cine a plecat în Dubai ? - Omero.
Imediat ce se deblochează asta, mă întorc şi eu.
Între timp, îmi iau liber în seara asta.
Bravo ţie !
Trage pe dreapta când poţi, eu o să cobor.
CRUCEA ROŞIE ITALIANĂ
Ei dorm !
Data viitoare când propui un film de acţiune, jur, o că cer divorţul.
Ce rău ţi-au făcut ?
Ăsta a fost frumos,
bine făcut, simplu.
Chiar prea mult !
- Care era alternativa ? - Un film de Kiarostami.
Toate filmele lui sunt la fel !
Un timp merge pe drumurile prăfuite iraniene, din sat în sat, fără un cuvânt.
Minunat.
Ştii de ce te plac aşa de mult ?
De ce ?
Pentru că după atâţia ani, încă deschizi uşa pentru mine.
- Omero, sunt aici. - Bună.
- Azi dl Simbel este foarte supărat. - Ce s-a întâmplat ?
Spune că nu ne-am ţinut de pact, că îl tragem pe sfoară.
Îl tragem pe sfoară ? Nu înţeleg !
Mu mi-a spus mai mult.
Era furios, va vorbi doar dacă îl suni.
- Imediat. - În regulă.
- Bună ! - Domnule, ce se întâmplă ?
Sunt foarte dezamăgit.
- Nu ai încredere în mine... - Cum adică ? Am încredere în tine.
De ce întotdeauna negociezi cu alţii ?
Negocierea e în responsabilitatea mea.
Şi nu sunt altele în curs !
Şi Crucea Roşie ?
Crucea Roşie ? Nu ştiu nimic de asta, te asigur.
Dar dă-mi puţin timp acum, nu mult.
Timp să înţeleg şi te sun înapoi, da ?
În regulă.
Mediatorul pe care l-am găsit e pe punctul să dea înapoi
pentru că ieri cineva a făcut o mişcare, fără să mă informeze.
De fapt, cu intenţia precisă de a nu mă informa !
De ce nu încerci alte căi ? Cu cât mai multe încercări, cu atât mai bine.
E tocmai invers !
Cu cât mai multe tentative, confuzia e mai mare !
- Cine evaluează confuzia asta ? Tu ? - Da, eu !
În primul rând, m-a însărcinat Directorul,
în al doilea rând, în ochii teroriştilor, i-am tras pe sfoară.
Nu putem pierde credibilitatea şi să-i punem pe ostateci în pericol.
Apoi, însoţitorul lui Sgrena şi Il Manifesto au speranţe în mine !
Un ziar comunist care vinde 30 000 de exemplare ? Fii serios !
Pacifiştii italieni sunt cu Il Manifesto .
Milioane !
Milioane de cetăţeni de-ai noştri care nu sprijină războiul, nu cred în el
şi se gândesc că e un complot american ca să ia petrolul irakian.
Le-o tragem şi noi ?
Ajunge !
Hai să nu ne certăm între noi deoarece timpul fuge !
Primul lucru, Nicola, restabileşte contactul.
Fă-o acum !
Eu am respectat înţelegerile, pot să explic ?
Da.
Ce s-a întâmplat, se poate întâmpla din nou !
Nu. Te asigur, nu vor mai fi interferenţe.
Dar a trecut prea mult timp, am nevoie de dovadă că ostatica e încă în viaţă.
Fără o dovadă, ne oprim aici.
- O să ai dovada. - Mulţumesc.
ZIUA 20-A DE CAPTIVITATE
Ai slăbit prea mult. Trebuie să mănânci.
Nu pot. Nu pot face altceva decât să plâng.
Ar trebui să mănânci.
Datorită ţie am rămas fără lacrimi.
Nu am nimic împotriva ta, dar eşti de partea invadatorilor.
Dacă ce spui e adevărat, dacă simţi cu adevărat puţină milă...
N-am zis nimic de milă ! Şi nu sunt aici să vorbesc cu tine.
Trebuie să scrii o scrisoare soţului tău.
Trebuie să conţină detalii personale, lucruri pe care numai tu şi el le ştiţi.
- Cine cere scrisoarea asta ? - Nu e treaba ta.
E o negociere, nu ? Guvernul meu negociază ?
Nu ştiu, nu depinde de mine.
Dar e adevărat, ştii că e adevărat. Dă-mi puţină speranţă.
Scrie o scrisoare.
- Citeşte asta... - Ce e ?
În timpul Festivalului Ashura un atentat sinucigaş...
Trebuie să menţionezi în scrisoarea ta că ştii de acest lucru.
Pentru a dovedi că astăzi eşti încă în viaţă.
Ce s-a întâmplat ?
Nimic.
- De ce întrebi ? - Pentru că te cunosc.
Ce se întâmplă ?
M-am săturat.
Vreau să mă întorc în poliţie.
Lucrez să o salvez şi cineva încearcă să se implice, pentru notorietate.
- Lasă-i. Ce-ţi pasă ? - Nu !
- De ce nu ? - Trebuie să o fac eu.
Ştiu că pot, la fel ca în alte dăţi, o voi face şi de data asta,
cu aceeaşi, identică metodă.
Nu poţi să-ţi reprimi mândria şi să laşi echipa cealaltă să facă asta ?
Nu e o problemă de mândrie. Cealaltă echipă ar urma linia americană.
Ar încerca o acţiune spectaculoasă, dar pot să moară oameni.
Poate ostaticul.
Scuză-mă.
Ăsta e scrisul ei ?
Da.
E ea, sunt sigur.
Recunosc felul în care îmi scrie numele,
un P ciudat pe care numai ea îl face.
Bine.
E un mare pas înainte.
Şi acum ? Cum procedezi ?
Mâine voi pleca să termin treaba asta, dar te voi ţine la curent.
Mulţumesc.
Mulţumirile mele.
Ştii, dacă totul merge bine,
Prim-ministrul cu care lupţi va fi primul care va revendica succesul ?
Ştiu... dar nu va trebui să-l îmbrăţişez, nu ?
Poate te va îmbrăţişa el.
Poţi să fii garda mea de corp ca să evităm asta.
Fără promisiuni.
El e destul de exuberant.
Când toate astea se termină, ne scoatem soţiile la cină
şi facem conversaţie.
Da.
Deci mergi mâine.
Să zicem că mâine mă voi apropia puţin de Giuliana.
Ai încredere în mine.
Am.
Şi după aceea ?
Ce anume ?
O să faci ce ai spus ?
- O să te întorci în poliţie ? - Da.
Eşti sigur ?
Sunt sigur.
Nu, nu !
Încă puţin.
Bună.
- Ce faci ? - Bine.
Pleci iar ?
Da.
Dar asta e ultima oară.
Aşa spui mereu.
Pune-ţi fratele să-şi facă temele, nu se gândeşte decât la fotbal.
Filippo are 11 ani, îşi poartă singur de grijă.
- Nu te îngrijora. - Bine.
În regulă.
O aduci acasă, da ?
O aduci, da ?
Da, iubita mea.
O aduc acasă.
Pa.
Pa, iubire.
Fii cuminte.
Şi tu.
Ascultă-mă, ce altceva ai vrea ?
Alt ostatic ucis, fără bani şi reputaţia oamenilor tăi tot mai proastă,
chiar mai mult decât acum. Asta nu e pace.
Asta nu e pacea de care ai vorbit.
În regulă, accept. Dar cu condiţia...
ca paşaportul să vină cu banii, nici un minut mai târziu.
Şi numai atunci, poţi avea ce ceri. În regulă ?
De acord.
- Ai luat tot ? - Da, am verificat.
Mergem la Bagdad, Kilian aşteaptă aici.
Alarico şi Jeco merg cu mine. Omero, stai până se face schimbul.
Dacă spun "suntem trei", e cu mine.
Numai atunci ei primesc servieta.
ZIUA 21-A DE CAPTIVITATE
În curând vei fi liberă.
E un cadou de la liderul nostru care a negociat cu succes eliberarea ta.
Poartă-l când eşti afară şi spune că te-am tratat bine.
Mulţumesc.
Nu-ţi ştiu nici măcar numele.
- Numele meu e Hsien. - Hsien.
Al tău ?
Abbas.
Astea sunt numele voastre reale ?
În orice caz, nu cred că o să mă lăsaţi să plec.
Ar trebui.
Musulmanii nu mint.
Bună.
Deci eu iau ăsta...
şi ăsta.
LUNA CEA MAI LUNGĂ
Mănânci ceva ?
Da, mănânc, nu-ţi face griji.
- Pot vorbi cu Filippo ? - Filippo, tata e la telefon.
Poftim.
- Alo, tată ? - La mulţi ani, prietene !
Mulţumesc.
Simţi greutatea acestor 12 ani, da ?
Da, toţi ! E greu.
Te înţeleg !
Cum sărbătoreşti ?
Poate mai târziu mamele ne vor duce la bowling.
Ce păcat că nu sunt acolo !
Da, îmi pare rău.
Mergem data viitoare.
Am un cadou pentru tine.
- Ce e ? - E surpriză !
Dar sunt sigur că o să-ţi placă.
Şi nu numai ţie, dar ajunge.
- Nu pot spune nimic mai mult. - Cât trebuie să aştept ?
- Puţin, foarte puţin. - Bine.
Dă-mi-o înapoi pe mama.
La mulţi ani încă odată, iubire !
Mulţumesc, tată, pa !
Mamă ?
- Nicola ? - Rosa...
Am vrut doar să-ţi aud iar vocea.
- Doar un singur lucru... - Ce ?
Ştii de ce...
după toţi aceşti ani, încă te iubesc aşa de mult ?
De ce ?
Pentru că mă duci să văd filmele alea.
Iraniene, coreene, japoneze.
Niciun alt suflet n-ar putea face asta.
Moţăi ! Mai bine decât în pat !
Întoarce-te repede.
Cât de repede pot, iubirea mea.
Pa.
BAGDAD - 4 MARTIE, 2005
Au aterizat ?
Sunt în maşină, se îndreaptă spre locul de întâlnire.
- Unde ? - Al-Mansour.
Eu merg la Capitol Seat.
Am venit cu o jumătate de oră mai devreme.
Aşteptăm.
- Da. - Locul de întâlnire e în altă parte.
Unde ?
Informatorul spune că în spatele Hotelului Babylon.
- Eşti sigur ? - Asta a spus el.
- Da ? - Nicola, sunt eu.
Am primit un pont de la un informator în Bagdad.
Locul de întâlnire s-a schimbat, e peste râu.
Unde, mai exact ?
În spatele Hotelului Babylon, e o alee.
- Pollari e cu tine ? - Nu, el e la Capitol Seat.
În regulă.
- Da. - Tiber, e urgent.
Trebuie să ştiu dacă aleea din spatele Hotelului Babylon e sigură.
Nu e un loc frumos. De ce acolo ?
Nu pot să-ţi spun.
În regulă, te sun înapoi peste 10 minute.
Plecaţi, băieţi !
- În regulă, locotenent, hai să mergem ! - Hai, hai !
Haide ! Mai repede ! Mai repede !
MITRALIOR ARMATA SUA
- Tiber, cum e ? - Situaţia arată rău.
Nici măcar nu te apropia.
Dacă mergem acolo, o să sfârşim într-o ambuscadă.
- Da. - E o pistă falsă.
Dacă intrăm suntem morţi. De unde e informatorul ?
Informaţia nu am aflat-o de la sursa iniţială.
E fals ! La naiba ! Nu mai vreau imixtiune !
Eu sunt pe teren, eu hotărăsc !
Pune ochelarii ăia de soare.
Dacă e vreun control, te rog, nu arăta nicio nervozitate.
Ce ? Nu înţeleg.
Urcă-te, te rog !
Aşteaptă aici, în linişte.
- Suntem aici de prea mult timp. - Ştiu !
Mergi !
În regulă, băieţi asta e, vreau să asigur locaţia imediat.
În regulă, să mergem, nu-i de glumit. Stai cu ochii pe tunel.
E adevărat ? Ăsta e unul din locurile preferate de atacatorii sinucigaşi ?
Nu asculta bârfa.
Unii spun că au fost peste 15 000 de schimburi de focuri în ultimii doi ani.
Oamenii spun multe lucruri.
Da, ca marele nostru preşedinte care a declarat
că războiul s-a terminat acum doi ani.
- Corect ? - Da.
E aici.
Giuliana, numele meu e Nicola,
sunt prietenul lui Pier, al lui Gabriele.
S-a terminat, eşti liberă.
Te duc acasă, în Italia.
Haide !
Eşti cu noi acum.
El e Kilian.
Te ducem acasă.
Kilian, aprinde lumina.
O să stau aici în spate cu tine ca să fii mai relaxată.
Căpitane, n-ar trebui să fim aici în tot acest timp.
Regulile de angajament permit maximum 30 de minute.
Au trecut două ore.
Mai staţi acolo încă 20 de minute. Până venim să vă schimbăm.
Omero, suntem trei. Repet, suntem trei.
Suntem în maşină, ne întoarcem.
În regulă.
Să mergem !
Perfect.
L-am cunoscut pe Pier luna asta, îl vom suna curând,
îl vom suna pe redactorul tău, a fost şi el foarte îngrijorat.
Bună seara, dle prim-ministru !
Dle prim-ministru, bună seara !
Permiteţi-mi să vă prezint redactorul de la Il Manifesto .
Complimentele mele pentru ziarul vostru.
Deşi nu mă trataţi prea bine, vă respect publicaţia.
Pier Scolari, însoţitorul dnei Sgrena.
Gata cu distracţia: s-a întors soţia !
Ediţie specială, cu ştiri minunate.
Giuliana Sgrena a fost eliberată.
Mama, papa a făcut-o.
- A eliberat-o. - Cine ţi-a spus ?
- Acum, la ştiri. - În regulă, mă întorc.
Căpitane, poţi să-mi spui ce se întâmplă ?
Ambasadorul trebuia să treacă pe aici, dar nu a apărut.
S-a întâmplat ceva ?
Ambasadorul s-a întors la Camp Victory. A luat-o pe alt drum.
Poftim ? Cu tot respectul cuvenit, noi ce naiba facem aici ?
Suntem la mai puţin de 1 km de aeroport.
Curaj, aproape am ajuns.
Trebuie să-i spun lui Nicola despre mica scenă cu Berlusconi.
Scuză-mă, mă întorc imediat.
Da ?
Aproape am ajuns, domnule.
Suntem la 1 km de aeroport.
Vi-l dau pe Calipari.
Atenţie !
Kilian ?
Kilian !
Suntem de la Ambasada Italiană, nu trageţi !
Arătaţi-mi mâinile !
Nu trageţi ! Suntem de la Ambasada Italiană, nu trageţi !
Taci ! Ieşi din maşină !
Mergi ! Ieşi din maşină !
În genunchi !
Avem documente în maşină, verifică maşina.
Taci !
La naiba !
- Soldat, vino aici. - Da, domnule !
- Domnule, mă recepţionaţi în continuare ? - Da.
Americanii au tras în noi.
Ai grijă la cap !
- Încet ! - Aşaz-o pe pământ.
Las-o jos. Fii atent la capul ei !
La naiba !
Sgrena e rănită, dar în viaţă.
- Ajută-mă aici. - Imediat !
Ce naiba am făcut ?
Calipari e mort.
Domnilor, îmi pare rău.
Operaţiunea de protecţie a ambasadorului s-a încheiat,
Negroponte e la sediul central. Punctul de control poate fi dezactivat.
Dle căpitan, avem o problemă, s-a tras foc de armă.
- Sunt victime ? - La naiba !
Niciunul din oamenii noştri, dar în maşină este o femeie rănită.
Domnule e grav rănită.
Trebuie să o ducem la spital cât mai repede posibil.
Imediat !
Locotenent !
Am găsit asta în maşină.
El e acolo jos.
- Omul e italian. E mort. - Cine e ? Soţul tău ? Fratele tău ?
E în haine civile, dar pe ID-ul lui zice că e un general de divizie.
Vă rog, lăsaţi-mă să trec !
Vă rog, toată lumea la locurile voastre, toţi jurnaliştii afară, vă rog.
Cer colegilor mei 10 minute, vă rog,
trebuie să vorbesc tovarăşilor de la Il Manifesto .
Domnilor, vă rog să părăsiţi camera.
Haideţi în altă cameră.
Dar trebuie să plece !
- Ce se întâmplă ? - Acum o să vă spun, aşteptaţi.
Acum o să vă spun.
Tovarăşi, iadul s-a dezlănţuit.
Americanii au tras în noi.
Ei mergeau spre aeroport,
trei dintre ei în maşină,
doi agenţi de la Serviciile Secrete şi Giuliana.
La un moment dat, s-a tras.
Giuliana e rănită, dar e bine.
Celălalt agent de la Serviciile Secrete e rănit...
Nicola Calipari e mort.
Cine ?
- Cel care a eliberat-o e mort. - Mediatorul ?
Da, mediatorul.
Nu numai, se pare că bietul om
a salvat-o a doua oară, pentru că...
s-a aruncat deasupra ei şi a încasat tot.
Nicola Calipari...
era o persoană bună.
- Ada, mulţumesc. - Bună seara !
Filippo, bună !
Pentru a investiga moartea lui Calipari
a fost formată o comisie italo-americană.
Investigaţia a produs două rapoarte, contrastând în diferite puncte.
Pe 19 iulie 2006, procurorul districtual a cerut un rechizitoriu
pentru mitraliorul Mario Luis Lozano.
Pe 25 octombrie 2007,
Curtea Assizes a declarat respingerea acţiunii din "lipsă de jurisdicţie".
Câteva luni mai târziu Curtea Supremă a confirmat.
Giuliana Sgrena trăieşte şi lucrează la Roma şi continuă să fie jurnalistă.
Preşedintele Italiei Carlo Azeglio Ciampi
i-a conferit lui Nicola Calipari Medalia de Aur pentru Servicii Militare.
Ucigaşul lui Nicola Calipari rămâne nepedepsit.