BASERT PÅ SANNE HENDELSER
Kom igjen, stå opp. Opp med dere.
På tide å stå opp.
-Slipp meg! Slipp! -Slutt å krangle!
Kom og dekk bordet. Forsiktig med koppene.
Gjør litt nytte for deg.
Litt stillhet skader ikke.
-Kan du flytte bordet litt? -Nei, flytt deg, du!
Kundene kommer straks, så vær raske.
Jeg skjønner ikke hvorfor du ba dem komme så tidlig.
Det er ikke at jeg vil ha dem her tidlig. Greia er…
Jeg ber dem komme så tidlig, så jeg slipper å vente her hele dagen.
Har vi smør?
Ikke sant?
Har du mange kunder i dag?
Det er en salgsstrategi, Mechita.
De er faktisk mine eneste kunder i dag.
Koppen din.
Tomt.
-Gulvvaskeren! Jeg brakk nesten nakken. -Ser du ikke at jeg er opptatt?
-Du har ettermiddagen fri. -Ok, fru dommer.
Sånn.
-Hallo. -Hei, hyggelig.
-Efrain. Kom inn. -Hei.
-Velkommen. -Hallo.
-Hei. -Vil du ha litt vann?
-Ja takk. -Ja, flott.
Hvis bruden vil fikse sminken, har vi en krok for det her.
-Ja. -Denne vei.
-Du ser fantastisk ut. -Tusen takk.
-Er bildene til en suvenir? -Til invitasjonene.
For en god idé. Det blir nok flott.
Da vi giftet oss, ville Mechita sende håndskrevne invitasjoner.
Halvpartene av gjestene fant ikke kirken takket være håndskriften hennes.
Nå kan hun maskinskriving.
Vi blir sene! Skynd deg!
-Det er ikke min feil! -Det er alltid din feil!
Stille, for pokker!
Efraín.
Brudgommen har dårlig hud.
-Bruk et fyllys. -Greit.
Efraín.
-Fiks gulvvaskeren. -Greit.
Bare et par detaljer.
-Ha det. -Farvel.
Advokaten sier at han sitter i varetekt.
Men at vi kan be om å få ham løslatt mot kausjon.
Jeg skal prøve, men det er ikke opp til meg. Et øyeblikk.
-Hallo. -Kan jeg hjelpe deg?
Det har vært et drap i 1035 Augustina-gaten.
-Nær Hotel Crillón? -På hotellet. I tesalongen.
DRAP PÅ HOTEL CRILLÓN
Takk.
KVINNER OG SELGERE INGEN ADGANG
Kan du, Anito?
Takk.
Herr dommer!
Trekk unna.
Nei.
Vær så snill!
Frue!
I HENNES STED
Mercedita, har du aldri vært på Hotel Crillón før?
Kom.
Gálvez, gi herr Aliro rapporten.
Her, ta disse.
Georgina Silva Jiménez.
Ja, Silva skjøt rett på ham fra under to meters avstand.
-Og våpenet var hennes? -Ja. Du bør se på det før det sendes inn.
Greit.
Se.
Ta en titt.
PN Baby, produsert i Belgia. 6,35 kaliber.
En skjønnhet.
Mercedita.
Se på denne skjønnheten.
-Ja. -Se.
Den passer i et smykkeskrin.
Vet vi noe om den avdødes kone?
-Vi vet at Silva var partneren hans. -Ja, men jeg mener kona.
Nei, offeret hadde ingen ring, dommer.
-De kan ta liket. -Gálvez.
Sett deg her, Mercedita. Arnés, du her.
Strekk ut armen. Ta skjeen.
Fem skudd.
Kvinnen må ha vært splitter pine gal.
Alt tyder på at hun stod oppreist. Pistolen var gjemt i en av jakkelommene.
-Lettere å få den ut. -Reis deg.
Du er cirka like høy som kvinnen?
Men, skjøt hun stående fordi det var lettere,
eller fordi hun ønsket å få avstand fra offeret?
Kanskje hun ville bli sett.
-Hva tror du? -Gálvez. Hent kvinnens eiendeler.
Ok.
Ta notater.
Herr Roberto Pumarino Valenzuela.
Kjøp avis!
Drap på Crillón!
Morderkvinnen!
Kjøp avis!
El Mercurio! El Clarín!
El Diario! La Nación!
El País!
Mord på Crillón!
Alle snakker om det.
María Geel begikk mord foran hele Chiles overklasse.
Se her. Forsiden, sjef.
En respektabel person bør være i avisen tre ganger.
Når de fødes, gifter seg og når de dør.
-Er ikke en dommer en respektabel person? -Ikke nå lenger.
Jeg orker ikke disse gribbene. En gjeng avskum.
Da jeg gikk inn, spurte en om vampyrinnen skal vitne i dag.
-Vampyrinnen! -Ja, jeg hørte deg, Domingo.
Jeg lager kaffe. Vil du ha en til?
-Greit. -Ok.
Hva skal man si?
En institusjon med mange hundre års juridisk tradisjon,
og massene tar den for et romersk sirkus.
Var det meg, hadde jeg ønsket at folk skulle lure på hva som hendte.
Da måtte du først vært på Crillón.
Disse nysgjerrige udyrene kommer til å rive den stakkars kvinnen i filler.
Jeg syns nesten synd på henne. Først blir hun gal og dreper elskeren sin.
Og nå er hun blitt århundrets kjeltring. Hun går gjennom et helvete.
Vi kommer til å bli berømte. Jeg burde brukt hårgelé eller noe.
Hvis Aliro vil spise på klubben, må han grave seg en tunnel.
Han burde vente med dommen til det roer seg.
Nei, herr Aliro er svak for slike kvinner.
María Carolina!
Fru Georgina Silva Jiménez?
Mitt navn er María Carolina Geel.
-Det ringer ingen bjeller. -Det er forfatterpseudonymet.
Når hun drepte herr Pumarino, var det Silva eller Geel?
Unnskyld?
De er samme person. Jeg forstår ikke.
Tilstår du å ha skutt Roberto Pumarino Valenzuela fem ganger den 14. april?
Herr dommer, min klient forbeholder seg retten til å ikke svare.
-Frem til rettsmedisinske rapport… -Ja.
Jeg tilstår.
Så du innrømmer også å ha båret våpen med hensikt om å drepe kjæresten din?
-Han var ikke kjæresten min. -Så han var din…?
Han var ikke min.
Jeg ville ikke det.
Greit, fru Silva.
Hjelp meg å hjelpe deg. Det er til ditt beste.
Gjorde han noe mot deg?
Montero er utenfor. Han vil treffe deg.
-Herr Concha. -Klart.
Har du en sigarett?
Røyking er forbudt.
Min advokat røykte.
Er du advokat?
Nei.
Er du advokat?
Nei.
Mercedes.
Rettspsykiatrisk råd har gjort klart dokumentene.
-Og den rettspsykiatriske evalueringen? -Hva?
Om nødvendig er jeg åpen for alternative disipliner.
Jeg trenger ikke å forklare meg for deg, herr Montero.
Den tiltalte må møte rettspsykiatrisk råd i morgen.
Hun tas med til undersøkelsen derfra.
Stakkaren holdes på stasjonen til ekspertene fastslår det vi alt vet.
-At hun hører hjemme på sinnssykehus. -Her.
Ta en titt.
"Monteros anklage.
Forfatteren drepte med hensikt og overlegg.
Hun fortjener en avskrekkende straff."
Stakkars Aliro.
Herr dommer, tiltalte kan ikke overnatte på politistasjonen.
Er du klar over hennes mentale tilstand? Hun vet så vidt hvem hun er.
Hvorfor ikke sende henne hjem?
Nå skal du høre.
På Buen Pastor kan hun få en rolig celle langt unna alt bråket.
-Nonnene vil ta vare på henne. -Ja.
Som du kan forestille deg er hun ikke en kvinne…
…vant til fengselsceller.
Jeg er ikke paven, du vet det?
Ja, men…
Hvorfor ikke la den tiltale få det mest grunnleggende?
-Rene klær… -Greit, jeg tillater det.
Greia er, søsteren hennes bor i Parral.
Og…
Og som du kan forestille deg, en advokat som henter klær…
Jeg tror nøklene til leiligheten hennes er tatt i beslag av retten.
Ja?
Skal jeg dra?
Jeg kan dra.
-Hvor lenge skal hun bli på Buen Pastor? -Frem til dommen.
Bedre enn at hun får skabb på en celle, og avisene klandrer meg.
Vi ses senere.
-Farvel. -På gjensyn.
-Jeg har hatt skabb. -Å, Domingo.
Bare ordet får meg til å klø.
Overeksponert.
God morgen.
Herr Concha.
-Advokater har ingen adgang. -Hva?
Her. Sakene hennes. Du kan vente på henne her.
Har du en sigarett?
De ønsker å vurdere din helsetilstand.
Om jeg er gal?
Hvis du har en psykisk lidelse, sender de deg ikke i fengsel.
Jeg vil ikke på galehus.
Kom inn.
God dag.
-Kommer du? -Undersøkelsen er privat.
Takk for at du kom.
Herr Rolando de la Fuente.
Ifølge politirapporten serverte du Roberto Pumarino og Georgina Silva.
Ja, jeg var kelneren deres.
Hva kan du fortelle meg om hendelsene som fant sted i Crillóns tesalong?
La meg se… Mannen satt ved bord nummer tre.
Han satt vendt ut mot rommet.
Jeg spurte om han ville ha en drink, og han sa han ventet på noen.
Etter det ankom kvinnen.
-Og hvordan virket hun på deg? -Helt normal.
Ingenting utenom det vanlige.
-Så du dem hilse på hverandre? -Det var helt normalt.
Det eneste jeg la merke til var stolen kvinnen valgte.
Stolen som vendte bort fra de andre bordene?
Ja.
Jeg merket meg det fordi…
Kvinner foretrekker vanligvis å se utover rommet.
Hvordan oppførte hun seg?
Jeg så ansiktsuttrykket til Pumarino…
snu til misnøye.
Ikke ring, skriv eller besøk meg.
Skal du gifte deg?
Men det var søsteren min som overhørte noe.
Hun sa: "Det er ditt liv."
-Bestilte de drikke? -Jeg driver ikke med sladder.
Men jeg overhørte ting da de hevet stemmene.
Hvilke ting?
Glem meg.
Ting som: "Vi gir oss nå. Det er over. Du virker ikke interessert."
Du så ikke fru Silva bli opprørt eller miste besinnelsen på noe tidspunkt?
Nei, ingen utbrudd. Men kort tid etter kollapset alt.
Vær diskré!
-Det var da jeg hørte stolen. -Stolen?
Hva hendte så?
Så reiste hun seg, og plutselig skjøt hun mot herr Pumarino.
Jeg hørte skuddene, selvsagt.
Men først skjønte jeg ikke hvor de kom fra.
Så la kvinnen pistolen på bordet.
Jeg stod bak dem.
Jeg satt fra meg brettet, gikk bort og dekket pistolen med en serviett.
Hvorfor?
Jeg vet ikke.
Så gjestene ikke skulle bli skremt eller hun ta den. Jeg vet ikke.
Så du om fru Silva ventet før hun skjøt, eller skjedde det helt plutselig?
Det skjedde så fort. Hun tok frem pistolen og skjøt.
De var så nære. Hun trengte ikke sikte.
-Døde han umiddelbart? -Ja, det tror jeg.
Stakkaren rakk ikke skrike. Han døde i stillhet, som en gentleman.
Prøvde fru Silva å ta livet sitt eller rømme etter at hun skjøt ham?
Nei.
Tvert imot.
Alt hun gjorde var å klemme ham og kysse sårene hans.
Nei!
Hun satte seg på kne og med hendene samlet som til bønn, sa hun: "Redd ham!"
Redd ham!
-Det holder! -Slutt!
-Så hvor sender de Lucho? -Nordover. Til Iquique.
-For å vokte grensen. -Ja.
-Du burde bli innkalt til militæret. -Han vil ha rommet for seg selv.
Nei.
Du burde tenke på fremtiden din, du og, Gaspar.
Snart er du i samme situasjon som broren din.
Og du?
Vil du virkelig studere jus?
Ett år som rettsskriver, så blir jeg advokat.
Og etter to år, er jeg dommer, som mor.
Mor kan bli sekretæren din.
…kjent som María Carolina Geel…
Skru av det der.
Men vi vil vite hva som skjer. Dommeren er hemmelighetsfull.
-Vi må få nyhetene fra radioen. -Skru av.
El Clarín publiserte en artikkel. Mistral ga en kommentar.
Hun bor ikke i Chile. Hun bryr seg ikke om hva en kvinne gjør på Crillón.
-Men hun vant Nobelprisen. -I litteratur, ikke jus.
Er det ingen Nobelpris i jus? Nei?
-Hei, fru dommer. -Hold nå opp!
Dere vet at jeg ikke er dommer! Da hadde dere sittet inne.
For ulydighet.
Efraín!
Gulvvaskeren, Efraín.
Det holder nå. Slutt!
Herr Sergio Pumarino, god dag.
God dag, herr dommer.
Fortell meg om broren din. Hvordan ville du beskrevet ham?
Han var verdens beste bror.
Den beste av oss alle.
-Det går bra, herr Walter. -Beklager.
Ta den tiden du trenger.
-Hvordan var din søster Georgina? -Hun var veldig følsom.
Og litt ustabil.
-Eksplosiv, kanskje? -Nei, ikke sånn. Nei. Alle likte henne.
Hun ble alltid invitert til ting.
Hun var sta.
Og humørsyk.
En dag ba hun ham dra til helvete, så ringte hun og gråt.
-Roberto fridde flere ganger. -Fire eller fem ganger.
-Hun sa nei. -En sammensatt kvinne.
En kvinne som var svært… selvstendig.
Som kvinner nå til dags, vet du.
Så tryglet hun ham om å komme. Og han dro.
Alltid.
Georgina snakker ikke om problemene sine. Hun liker ikke medynk.
Han holdt ut for lenge.
Nevnte broren din noen gang at han ville gjøre det slutt?
Nei, han forgudet henne.
Gud vet hvorfor. Han tilga henne alltid.
Derfor ble jeg lettet da han endelig slo opp og begynte å date hun andre.
Hvem?
Alicia Castro.
En familievenn. De ble gjenforent for et par måneder siden.
Hun ville gifte seg med broren min. Hun så det vi alle så.
En bra mann.
Anstendig. Ivrig etter å bli far.
Kjærligheten var vanskelig.
Georgina… takler ikke å være alene.
Hun må alltid ha noen der, hvis du skjønner?
Som om hun er ekstremt skjør.
Den kvinnen var… ondskapsfull.
Unormal. Ute av stand til å være som andre kvinner.
Pumarino taklet ikke søsteren min.
Hadde du trodd at hun… var i stand til å drepe?
Drepe? Ja.
Men ikke slik, i kaldt blod, foran alle.
Sist vi så dem sammen, var han veldig kald mot henne.
Og Georgina virket sliten.
Min brors tabbe var å falle for en skilt kvinne.
Hun ble skilt av en grunn.
Du har kjent fru Silva i lang tid, stemmer det?
Ja, jeg var gift med henne i 13 år.
-Hvordan vil du beskrive henne? -En god kvinne.
Intelligent.
Og veldig rastløs.
-Vanskelig, kanskje? -Nei.
Nysgjerrig, vil jeg si. En ivrig leser og god samtalepartner.
Og som mor?
-Hva har det med saken å gjøre? -Svar, takk.
En fantastisk mor.
Veldig engasjert.
Og kjærlig.
Så hun var aldri voldelig og er en fantastisk person.
Så kan du forklare meg hvorfor hun drepte Roberto Pumarino?
Jeg forstår det ikke.
For meg er det veldig klart. Hun ville ikke ende opp tomhendt.
Hun drepte ham av sjalusi.
Så de det ikke komme, kjente de henne ikke.
Hun prøvde å passe inn.
Hun avviste min bror når han fridde.
Men når han ville gifte seg med en annen, drepte hun ham.
Slik er Georgina Silva.
TRAGISK AFFEKTDRAP I SANTIAGO
FORFATTER MARÍA LUISA BOMBAL SKJØT EULOGIO SÁNCHEZ ERRÁZURIZ
Herr dommer, vi har vitner som kan uttale seg om det grufulle…
Herr Montero.
Alle elsker saftig sladder. Men dette er et tinghus.
Rapporten, takk.
Takk.
-"Pasienten går gjennom klimakteriet…" -Det står mer nedenfor.
"Dette har forårsaket atferdsendringer. Vi anbefaler en ny undersøkelse."
Jeg bifaller.
Ikke bli for opprømt, herr Concha.
-Herr dommer, hvis jeg får… -Unnskyld meg, mine herrer.
Vi sender en kopi av rapporten til deres kontorer.
Takk.
Jeg er klar til å avsi en dom.
Ikke tilregnelig, ifølge vitnene og vitenskapen.
Da kan kvinnen tilbringe helgen hjemme.
Takk.
Og denne gjengen med blodsugere kan gå videre til de viktige nyhetene.
Og vi får slutt på disse ydmykende kontorlunsjene.
Så ille er det ikke.
Ikke? Jeg sitter innesperret på kontoret og spiser kyllingsylte.
Dog, jeg visste at jeg måtte ofre noe da jeg viet livet til rettferdig.
Det du gjør er prisverdig.
Ja, tenk å se seg selv på forsidene hver dag.
Det er ikke bare det. Det er så mye mer.
Din forpliktelse til sannhet og jus er imponerende.
Uansett hvor vi er, kan vi stolt si at vi jobber for en rettferdig dommer,
selv når ryktet hans står på spill.
Hva mener du med det?
Du skal avsi en rettferdig dom, ikke sant? Selv om offentligheten ikke er enig.
Det er veldig modig, Domingo.
Veldig modig.
Vent litt nå.
Jeg er dommer av republikken, Mercedita.
Slik manipulering funker kanskje på ungene dine, men ikke på meg.
Det er sant. Slipper du henne, går avisene i strupen på deg.
Sier du det? Jeg trodde de ville gratulere meg.
Jeg prøver ikke å overtale deg. Jeg konstaterer bare fakta.
Som Domingo sa, slipper du henne, vil sirkuset ingen enda ta.
Mercedita, beholdt du listen over vitner som Montero ga deg?
Vet du hva?
Vi ringer et par av dem før vi avsier dom.
-For sikkerhets skyld. -Du sikrer deg?
-Unnskyld? Gi deg, Mercedes. -Ja, beklager.
En dommer sikrer seg ikke. Han analyserer saken fra flere vinkler.
Hvis du sier så.
Ny i bygget?
Nei.
-Nei. -Å, du er søsteren.
-Ikke sant? -Nei.
-Greit. God dag. -God dag.
Her.
Initialer.
-Full underskrift. -Dommer.
Jøsses!
Ingen sa noe om kleskode.
Så pyntet du er, Arévalo.
-Er det for journalistene? -Nei.
Det er for å vise… respekt for retten.
Her.
Ikke bli blyg når du får komplimenter.
Har hun alltid brukt parfyme?
Jeg vet ikke.
Takk, Domingo.
Mercedita?
Ja?
Hvilken parfyme er det?
Det er såpe.
Mercedita.
Fugl, fire bokstaver?
Ibis.
Takk.
Kontoret avgir uttalelser for hele byen.
Et enkelt komma kan endre betydningen av en setning.
Fascinerende, Fernando.
La oss legge bort arbeidet et øyeblikk.
Hvordan var forholdet mellom herr Pumarino og fru Silva?
Dæven. Det var komplisert. Veldig komplisert.
Iblant kom de tilbake fra lunsj, og man kunne se at de hadde kranglet.
En ordentlig krangel, tårer og alt.
Man så at hun hadde grått?
Ikke hun, han.
-Han? -Ja.
Stod du offeret eller fru Silva nærmest?
Roberto.
Naturligvis. Han var en veldig bra og snill mann.
Roberto var en god sjef. Alltid oppmerksom.
Hva med henne?
Jeg kan ikke si det samme om henne. Det hadde vært løgn.
Georgina så alltid ned på oss. Som om vi ikke bra nok.
Hun levde i sin egen verden. Hun kjedet seg på jobb.
Kjedet seg?
Så fort hun var alene, skrev hun andre ting.
-Bøkene sine? -Ja.
Vi skulle også gjerne ha skrevet historier og tullegreier.
Men da hadde vi ikke vart ut uka.
-Så du tror ikke hun elsket ham? -Jeg tror hun brukte ham.
Robert kom løpende så fort hun ropte.
Hun var ganske forferdelig, piken.
-Piken? -Georgina.
Det var det han kalte henne.
Når hun trengte penger, stilte Roberto opp.
Han punget alltid ut.
Hun er ingen pike. Hun er en voksen kvinne.
Georgina tømte Robertos lommer.
Mitt navn er Rebeca Vizcaya Pérez. Jeg jobber i økonomiavdelingen.
Roberto Pumarino var sjefen min.
-Hva vil du fortelle oss, fru Rebeca? -Har de fortalt deg om gulvvaskeren?
Nei.
Nei, vennligst fortell.
Herr Roberto ga Georgina en slik elektrisk gulvvasker.
Ikke en mopp.
-En slik man kobler til. -En faktisk gulvvasker?
-Mercedes. -Ja, en gulvvasker.
Kan du tro at hun ga den tilbake til ham?
Overraskelse!
Hva er det?
For jeg tror at Roberto, innerst inne,
egentlig ønsket at hun skulle være mer hjemmekjær.
Skjønner?
Fru Vizcaya, jeg ble fortalt at du hadde et dokument.
Ja.
Jeg gikk gjennom herr Robertos arkivskap.
Og i skuffen, helt bakerst, lå det masse strimlet papir.
Så jeg… satte dem sammen igjen, bit for bit.
Jeg har med denne.
Hva er det?
Et brev.
"Roberto, jeg har tenkt lenge og hardt.
Her er avgjørelsen du ba meg ta i går kveld.
Jeg setter pris på gesten, som ifølge konvensjonene kan ses på som galant.
Jeg vet hvilken verdi det har.
Og hvis jeg avslår tilbudet,
er det fordi grunnene som peker mot ekteskapets negative utfall…
Er utallige."
Enhver kvinne ønsker seg en!
-Jeg er ikke enhver kvinne! -Du er gal!
"Roberto, min natur, min karakter, mine interesser,
min alder, min erfaring, er alle imot giftemål.
Legg til en dyp følsomhet i evig konflikt med ting og vesener,
og total skepsis til livet…
Vil du innse at ingenting i meg passer med institusjonen ekteskap.
Jeg er ikke kvinnen som din situasjon krever."
Gudskjelov at jeg ga deg en flott badekåpe og ikke en toppmoderne gulvvasker.
Da ville det vært min minnestund de holdt i baren.
-Jeg er ikke henne. -Det vet jeg.
Selvsagt ikke.
Min Mari, min Marita,
sitter i fengsel for den verste forbrytelse.
Å være kunstner og kvinne.
Skal vi ta en drink?
Min Marita sa alltid at hun mislikte at jeg kom full hjem.
Derfor ga hun meg nøkkel.
Min Mari.
Hun tar seg av meg selv fra fengsel.
-Er du også for full til å dra hjem? -Nei.
Jeg er kusinen hennes fra La Serena.
Skjønner.
Hva heter du?
Dominga.
Og hva gjør du i din kusines leilighet?
Rydder opp og vasker.
-Så det ikke blir så støvete. -Å… Jeg forstår.
Du kom helt fra Serena for å vaske?
I badekåpe. Artig.
Er dette et avhør?
Så mistroisk du er.
Det liker jeg.
Dominga.
Kjærlighetsdrap er ingen forbrytelse.
Gudskjelov at ingen har elsket meg slik.
Det var for kjærlighet, men ikke kjærlighet til ham.
Men til kunsten.
Det var ikke drap, det var en hyllest. Det var et litterært sitat.
Januar 1941…
-Den største forfatteren vi har mistet. -Mistral.
Nei. Romanforfatter, ikke poet.
María Luisa Bombal tok en pistol og skjøt elskeren sin.
Vet du hvor?
Rett her, i armen.
Men det viktige er at det fant sted på…
Hotel Crillón.
Du visste det?
Nei, jeg gjettet.
Så hun skal i fengsel for en forbrytelse hun ikke engang kom på selv.
-Hvordan er det mulig? -Ikke vær så spissborgerlig.
Ok, hør her.
Dagens kunst henter inspirasjon fra gårsdagens kunst.
Sitatet er så direkte at hun til og med kopierer Bombals slutt.
Benådningen, altså.
Hvilken benådning?
Bombal ble benådet.
Får dere ikke aviser i La Serena?
Jo, vi gjør det.
Men Bombal er nasjonens største romanforfatter.
Hvem vil benåde Silva?
Presidenten.
Når han hører stemmen til en liten engel.
Ikke fra La Serena, så klart, men fra Vicuña, som er i nærheten.
-Så fin. -Ja, veldig.
-Jeg ga den til Mari. -Nei, den er min.
-Nei. -Jo.
Jeg… Dominga. Du ser ikke ut som en Dominga.
Dominique, kanskje. Men Dominga? Nei.
Vil du høre noe mer?
Mari har ingen slektninger i La Serena.
Men ingen fare.
Dette huset er som en ambassade. Det gir tilflukt til masse folk.
Jeg heter René.
Hva heter du? Egentlig.
Mercedes.
Der, ja.
Mercedes. Ok.
Mercedes.
Beklager.
Slapp av. I morgen har jeg glemt alt dette.
En poet med elendig hukommelse og dermed ingen suksess.
Mercedes…
Det gjør ingenting.
De av oss som er lei av å være oss selv, trenger et sted vi kan være ingen.
Hva er i veien?
-Er det mer te? -Nei, men du kan lage mer.
Ángela bekreftet.
-Og hvor skal de bo? -Her, med oss.
Vi har ikke plass.
Mercedes…
Luktet det sprit av deg da du kom hjem i går?
Nei, det gjorde det ikke.
Du luktet brennevin.
Rart. Jeg drakk ikke.
En kunde og hennes barn.
Nei!
Helvete.
Legg hodene litt nærmere hverandre. Og se rett på meg.
-Smil, vennen. -Ok? Sånn, ja. Smil.
-Vi ses, far. -Vi ses.
Lykke til.
Jeg har også to gutter.
Å ja?
Vi får være snille mot svigerdøtrene våre. Ellers har vi ingen når vi blir gamle.
Så klart.
Smil, vennen.
Cazuela og mechazo.
-Mechazo. -Cazuela til alle.
-Ja. -Naturligvis.
-Takk. -Takk.
Velkommen.
Hva er det, Mercedita?
-Jeg sjekker forrettene. -Jeg bestilte cazuela til alle.
-Er du på diett eller noe? -Hun ser slankere ut.
Kanskje det er kjolen.
-Har dere lagt merke til… -Jeg må gå.
-Hva med maten? -Jeg tar noe på veien.
-Når begynte vi å sløse med mat? -Så ikke gjør det.
-Skal vi få det pakket ned? -Spis det, du.
Hva er det med Mercedes?
Å nei, Montero!
Herr Montero, nei. Ikke.
Den fyren vil gjøre meg gråhåret.
-Dommer. -Beklager, herr Montero.
Vi skulle akkurat til å dra.
Familien har hørt at den tiltalte behandles som en dronning på Buen Pastor.
Enerom, eget bad, selv klesvask. Det er som å bo på et femstjerners hotell.
Buen Pastor er ikke et femstjerners hotell.
-Det er en institusjon drevet av nonner. -Familien…
-Det holder! Nå er det nok.
Jeg må tilbake på kontoret. for å gjøre ferdig noen dokumenter.
Hvis du ser meg spise lunsj igjen, så la meg spise i fred.
Ja, dommer.
Unnskyld meg.
Jeg prøvde å si det.
-Merecdes? -Ja?
I morgen drar du til Buen Pastor og sjekker kvinnens leveforhold.
-Så gir du oss beskjed. -Ja, sjef.
-Fulgte de etter deg? -Sånn.
Jeg vinner.
-Hei. -Hallo.
Hei, mor.
Jeg ble forsinket.
Det merket vi ikke.
Jøss!
Så flott fru dommer ser ut!
-Vi er sultne, mor. -Jeg fikser det.
-Din tur, far. -Far.
Ikke hal ut tiden.
Legg den ned.
Hvordan var det på jobb?
Bra.
Ganske travelt.
Ingenting utenom det vanlige?
Nei.
Gudskjelov!
-Hva skal du med kameraet? -De ba meg ta noen bilder på Buen Pastor.
Hvorfor må du dra og ta bilder? Kan ingen fra retten dra?
Jeg er fra retten.
-Skal du se den Crillón-galningen? -Jeg tror ikke hun er gal. Hun later som.
Urettferdig. Får hun bruke det, bør vi og.
Kameraet tilhørte faren min.
-Alle kameraene tilhørte faren din. -Dette ga han til meg. Det er mitt.
Den har tolvbildersrull, så du vet det.
-Du må teste det først. -Takk, Efraín.
God dag. Jeg skal besøke Georgina Silva Jiménez.
Her er rettskjennelsen.
Frue, er det et kamera?
Kan du ta bilde av meg?
Naturligvis.
Takk.
-Er du journalist? -Nei.
Jeg jobber på tinghuset.
Jeg trenger en som jobber på tinghuset og kan hjelpe meg.
Jeg kan ikke hjelpe. Det er advokatens jobb.
Men jeg har ingen advokat.
Ok, gi meg navnet ditt.
Rosa… Janequeo Saavedra.
-Hva gjør du her? Hva har du gjort? -Jeg drepte svigersønnen min.
Skar over strupen, som på ei bikkje.
Ikke vær redd.
Jeg er ikke ond. Jeg måtte gjøre det, for han var fæl mot datteren min.
Han sparket hennes som om hun var et esel. Og mens hun var gravid.
-Går det bra med henne nå? -Ja.
Hun og ungen kan sove om natten. Vi er trygge.
Jeg er lykkelig her. Jeg sover med ro i sinnet.
-Besøker de deg? -Hver søndag, i all slags vær.
Bra. Jeg er glad på dine vegne.
Frue, vennligst bli med meg.
-Takk. -Ha det.
-Vi ses. -Vi ses, frue.
-Ha en fin dag. -Ta vare på deg selv.
Stig på.
-Der? -Ja.
-Takk. -Ingen årsak.
Får jeg?
Kom inn.
-God dag. -God dag.
Mercedes Arévalo. Vi møttes i tinghuset.
Kvinnen med sigarettene.
Dette tar ikke lang tid. Jeg skal ta bilder av cellen.
Vi utfyller den rettspsykologiske rapporten.
I dette tilfellet ved å ta bilder av fengselsforholdene, ok?
Du trenger ikke kameraet. Jeg kan oppsummere for deg.
Nettene er stille.
Vakten som går runden forstyrrer knapt søvnen vår.
Han går runden sin…
…så faller stillheten over cellene igjen.
Dagene, derimot,
passerer i løse ord.
Høy latter.
Kjetteri.
Jeg begynner nå. Unnskyld meg.
Er det fengselsdagboken din?
Får jeg lese den?
Jeg har lest Bombal.
Å ja?
Du og Bombal har mye til felles.
Får jeg?
Hvorfor gjorde du det?
Alle lurer på hvorfor.
Jeg er her på grunn av handlingene mine. Samme hva jeg sier om dem.
Man lærer å bygge sin frihet.
Bjørnebær, snegler. Vi plukker dem nesten daglig.
Fruktbar jord, åkrene så bra ut.
-Resten tilhørte avdøde José Dolores. -Er han død?
-Hva døde han av? -José døde av alderdom.
-Hvor gammel var han? -Veldig gammel.
Disse to vil være med ut på åkrene.
Skål for svogeren min! Jeg hyller ham fra kjøkkenet hans.
Santiago er et skittent sted der alle bor som fjærkre.
Så respektløst!
Tilgi ham, bror. Han gråter i savn etter deg.
Ute på åkrene har du en onkel som elsker deg av hele sitt hjerte.
Det stemmer, svoger.
-Det holder! -Beklager.
Jeg har en idé. Kom hit, barn. Åpne opp gavene deres.
-Hva kan det være? -Min først.
-Med kjærlighet. -Det var ikke nødvendig.
-Aguardiente! -Hundre prosent ren.
-La oss smake. -For en flott gave!
-Få se. -Her.
For å følge med på nyhetene.
Nei, her. Her.
"García Arévalo fotostudio.
Giftemål, første nattverd, bursdagsselskap, dåp."
Skal vi bli berømte?
-Gratulerer. -Dere har overgått dere selv.
-Se! "García." -Se på det!
Jeg har en overraskelse til deg. Lukk øynene.
Hva? Hva er det?
-Hva kan det være? -Hold deg for øynene.
Ok, se!
Jeg fikset den!
Motoren er amerikansk.
-Har du sett de? -Jo, men aldri prøvd.
-Jeg vil gjerne prøve. -Se på den!
Forsiktig, så ledningen ikke floker seg. Sørg for at du alltid er foran.
Se på den! Nå blir det skinnende rent!
Det er hyggelig å omgås familien, ikke sant?
Du trenger ikke komme så sent hele tiden.
Ikke vær lei deg.
Vi er her nå. Hjertet ditt burde være her.
Se, jeg klarer det!
Vi kommer tilbake, men vi må… Noen kan jo stjele den.
Meche.
Det er meg.
Hva er dette for et sted?
En leilighet jeg har funnet meg.
Det er midlertidig.
Åpne opp.
Vær så snill.
Hva er dette?
Hvem eier den?
Gi meg det.
Har du gått fra forstanden?
Vet denne kvinnen at du er her? Gjør hun det?
Hun er i fengsel.
Vi har en slags avtale.
Jeg vanner plantene.
Lufter.
Rydder litt.
Du har tatt over…
…en annens sted.
En morder.
Du…
Du bruker tingene hennes, til og med klærne.
Meche, jeg…
Jeg hadde forstått om du hadde en annen, men…
-Nei. -Men hva er dette?
-Hva er dette? -Tvert imot.
Hva?
Det er stillheten.
Stillheten?
Det er så mye lyd.
Hele tiden.
Kanskje jeg er svak. Jeg holder ikke ut.
Dere klarer det.
Dere gjør det.
Men jeg har fått nok.
Hva gjør du, Meche?
Jeg vasker teppet. Det er gjørme på det.
Det er ikke ditt teppe.
-I morgen vil det sitte helt fast. -Slutt.
-Da går det ikke av. -Mercedes.
Du skal ikke tilbake i morgen.
Meche.
Kle på deg, så drar vi. Dette er ikke hjemmet ditt.
Meche.
"…all skyld for en forbrytelse begått med hennes mann.
Lange år i fengsel.
Som konsekvens så mannen etter en ny kvinne."
-Det er ikke verst. -Nei.
-De spiser oss levende. -Naturligvis.
Hun nekter å snakke med noen, men skriver en bok.
Når alle er klare til å henge henne på torget. Nei.
Nok er nok. Jeg må avsi en dom.
"I Santiago den 11. juli 1956
i henhold til artikkel 391 del to av straffeloven
er Georgina Silva Jiménez funnet skyldig i forsettlig drap.
Hun dømmes til maksimalt 541 dager i fengsel
for drapet på Roberto Pumarino Valenzuela begått 14. april 1955."
Dette er overdrevent.
-Arkiver denne. -Ja, dommer.
Georgina!
Hva tenker du om dommeren som…
-God morgen. -God morgen.
-Hvordan går det? -Bra. Du?
Bra. Ha en fin dag.
Hvem?
Hallo?
Unnskyld? Herr Aliro?
De ringte fra Club de la Unión. Noen venter på deg der.
Noen?
I baren?
Kan du gjøre meg en tjeneste?
-Kom og redd meg om en time. -Greit. Får håpe jeg slipper inn.
HASTER
Vi ses, Antito.
Kom, Mercedita.
For et merkelig sted dette er. Jeg slipper ikke inn. Du slipper ikke ut.
Jeg spanderer lunsj på Don Pepe.
-Jeg trodde du spiste der? -Hadde det bare vært så vel.
Det var et bakholdsangrep fra presidenten.
-Irettesatte ham deg? -Nei.
-Han var høflig nok til å advare meg. -Angående hva?
-Om at jeg har tabbet meg ut. -Hvorfor skulle du ha gjort det?
Mercedita…
En dommer er lovens munn. Men iblant er visse folk unntatt loven.
Og i de tilfellene er dommerens ord ubetydelige.
Og rettferdigheten… blir taus.
Vi avbryter programmet med siste nytt.
Statsleder Carlos Ibáñez del Campo
har gitt sin presidentbenådning til forfatter María Carolina Geel.
Avgjørelsen ble tatt etter en intens forsvarskampanje
ledet av den berømte poeten Gabriela Mistral,
som sendte et brev til presidenten for å be om…
MORD PÅ CRILLÓN MARÍA GEEL SKYTER ELSKER
MORD OG GALSKAP PÅ CRILLÓN DREPTE ELSKEREN OG DRAKK BLODET
KJÆRLIGHETEN DREV HENNE TIL VANVIDD
BREV FRA CAROLINA TIL ROBERTO VISER HENNES KJÆRLIGHET
KUN 541 DAGERS FENGSEL
"UMULIG Å OVERSE BØNN FRA GENIAL FORFATTER"
JEG BER DERES EKSELLENSE, I LYS AV DERES MEDFØLELSE OG STORSINN, UTSTEDE BENÅDNING.
VI BER RESPEKTFULLT OM FULL BENÅDNING PÅ VEGNE AV LATINAMERIKANSKE KVINNER.
DET VIL ALDRI GLEMMES. MED VENNLIG HILSEN GABRIELA MISTRAL.
BENÅDET! MARÍA CAROLINA GEEL
BASERT PÅ BOKEN: LAS HOMICIDAS AV ALICIA TRABUCCO
Tekst: Elin Wikstrøm