INSPIRAT DIN EVENIMENTE REALE.
Treziți-vă!
Trezirea!
Dă-mi drumul!
Nu vă bateți!
Puneți masa! Aveți grijă cu ceștile!
Nu sta degeaba!
Puțină liniște n-ar strica.
Poți să miști puțin masa?
Nu. Mișcă-te tu!
Așteptăm clienți în curând. Grăbiți-vă!
Nu înțeleg de ce i-ați invitat atât de devreme.
Nu e de parcă vreau să vină atât de devreme.
Le spun să vină de dimineață
ca să nu stau să aștept toată ziua.
Avem unt?
Știți ce zic?
Ai mulți clienți azi?
E o strategie de vânzări, Mechita.
Sunt singurii mei clienți pe ziua de azi.
Ceașca!
N-a rămas nimic.
Efraín, mută aparatul! Era să-mi rup gâtul.
Nu vezi că sunt ocupat, Mechita?
Vei avea după-masa liberă.
Bine, onorată dnă judecătoare.
Așa!
- Bună! - E o plăcere.
- Eu sunt Efraín. Intrați! - Bună!
- Bun-venit! - Bună!
- Doriți niște apă?
- Da, mulțumesc! - Da, te rog!
Dacă mireasa dorește, aici poate să-și retușeze machiajul.
- Da. - Pe aici!
Oricum, arătați splendid.
- Mulțumesc. - Pozele sunt de suvenir?
- Sunt pentru invitație. - Ce idee minunată!
Vor fi superbe.
Când ne-am căsătorit, Mechita a propus să trimitem
invitații scrise de mână.
Jumătate dintre invitați nu i-au descifrat scrisul și n-au găsit biserica.
Apoi a studiat dactilografia.
Vom întârzia! Grăbește-te!
- Nu e vina mea! - Ce? Întotdeauna e vina ta!
Faceți liniște!
Efraín.
Pielea mirelui arată destul de rău.
- Adu-i o lampă! - Bine.
Efraín.
Repară aparatul de lustruit!
Bine!
Doar câteva detalii.
- Pa! - La revedere!
Avocatul ne-a spus că e în arest preventiv,
dar că putem cere să fie eliberat pe cauțiune.
Voi face tot ce pot, dar nu depinde de mine. Așteptați puțin!
- Bună ziua! - Pot să vă ajut?
Avem o crimă pe strada Agustinas, numărul 1035.
- Lângă hotelul Crillón? - În salonul de ceai al hotelului.
CRIMĂ LA HOTEL CRILLÓN
Mulțumesc!
ACCESUL INTERZIS FEMEILOR ȘI VÂNZĂTORILOR. VĂ MULȚUMIM!
Antito, te rog!
Mulțumesc!
Domnule judecător!
Nu vă apropiați! Nu!
Vă rog!
Doamnă!
ÎN LOCUL EI
Mercedita, n-ai fost niciodată în hotelul Crillón?
Vino aici!
Gálvez, dă-i raportul dlui Aliro!
Poftim!
Georgina Silva Jiménez.
Da. Dna Silva l-a împușcat de la unu-doi metri distanță.
Înțeleg că arma era a ei, nu?
- Studiați-o înainte s-o dăm la balistică! - Bine!
Iată!
Priviți!
PN Baby, fabricat în Belgia.
Calibrul de 6,35.
O frumusețe.
Mercedita!
Uite ce frumusețe!
- Da. - Uite!
Parcă e o bijuterie.
Știm ceva despre soția decedatului?
- Știm că Silva era iubita lui. - Da, dar întreb despre soția lui.
Victima nu purta verighetă, dle judecător.
Puteți lua cadavrul.
Gálvez.
Mercedita, stai aici!
Arnés, tu stai acolo!
Întinde brațul! Ia lingura! Cinci focuri de armă.
Femeia trebuie să fie nebună.
Se pare că a tras stând în picioare.
Așa i-ar fi fost mai ușor să scoată arma ascunsă în buzunarul hainei.
Mercedita, ridică-te!
Ești cam de aceeași înălțime cu ea, nu?
Dar a tras din picioare pentru că era mai ușor,
sau fiindcă voia să se distanțeze de victimă?
Poate voia să fie văzută.
- Ce părere ai? - Gálvez!
Adu-mi obiectele ei personale!
Ia să vedem!
Ia notițe!
E domnul Roberto Pumarino Valenzuela.
Luați ziarul!
Crimă la Hotel Crillón!
Femeie ucigașă!
Luați ziarul!
El Mercurio! El Clarín!
El Diario! La Nación!
El Pais!
Crimă la Hotel Crillón!
Toți vorbesc despre cum María Carolina Geel a ucis
în fața întregii aristocrații chiliene. Priviți! Prima pagină, șefule.
Dacă ești respectabil, apari de trei ori în ziar:
cu ocazia nașterii, a căsătoriei și a morții.
- Judecătorii nu sunt respectabili? - Nu mai sunt, Mercedita.
Nu le suport pe hienele astea. O adunătură de depravați.
La intrare, un jurnalist m-a întrebat dacă femeia-vampir va mărturisi azi.
- Femeia-vampir? - Da, Domingo, te-am auzit.
Fac cafea. Mai doriți o ceașcă?
- Da. - Bine.
Ce părere ai, Mercedita?
O instituție martoră la secole de tradiție juridică,
transformată în circ de mase.
Dacă aș fi fost ucisă la Crillón, și eu aș vrea să instig curiozitatea.
Ar trebui să poți sta acolo.
CRIMĂ PASIONALĂ
Doamne, nenorociții ăștia băgăcioși! O vor distruge pe această biată femeie.
Aproape că mi-e milă de ea.
S-a pierdut cu firea, și-a ucis amantul,
iar acum a devenit răufăcătoarea secolului.
E târâtă prin infern.
Vom fi celebri, Mercedes. Ar fi trebuit să folosesc gel de păr.
Aliro va putea lua prânzul la club doar dacă intră pe furiș.
Sentința ar trebui dată când se liniștesc apele.
Nu, dl Aliro are o slăbiciune pentru astfel de femei.
María Carolina!
María Carolina! Vă rog!
Dna Georgina Silva Jiménez?
Mă numesc María Carolina Geel.
Nu-mi sună cunoscut.
E pseudonimul sub care publică acuzata.
Când l-a ucis pe dl Pumarino, era Silva sau Geel?
Scuzați-mă! Sunt una și aceeași persoană.
Nu înțeleg.
Recunoașteți că ați tras de cinci ori în dl Roberto Pumarino Valenzuela
pe 14 aprilie, la Hotel Crillón?
Clienta mea își rezervă dreptul de a nu răspunde la întrebare.
- Până la analiza criminalistică… - Da.
Recunosc.
Recunoașteți și că aveați asupra dvs. un PN Baby
cu care intenționați să vă ucideți iubitul?
Nu era iubitul meu.
Ce era pentru dvs.?
Nimic.
Nu-l doream.
Bine, dnă Silva.
Ajutați-mă să vă ajut!
E în interesul dvs.
V-a făcut ceva?
Montero e afară. Dorește să vă vadă.
Dle Concha!
Da, desigur.
Aveți o țigară?
Fumatul e interzis aici.
Avocatul meu fuma.
Sunteți avocată?
Nu.
Dvs. sunteți?
Nu.
Mercedes!
Avem documentele de la serviciul medico-legal.
- Află când fac evaluarea psihiatrică! - Evaluare psihiatrică?
Dacă e nevoie, sunt deschis la discipline complementare.
Dar nu sunt aici ca să vă dau explicații, dle Montero!
Acuzata se va prezenta mâine la serviciul medico-legal.
Va fi escortată de aici la interviu.
Biata de ea va rămâne la secție
până când experții confirmă ceea ce știm deja.
Că locul ei e într-un azil.
Priviți!
Citiți!
„Acuzația lui Montero.
Scriitoarea a ucis premeditat.
Merită o pedeapsă exemplară.”
Bietul domn Aliro!
Dle judecător, acuzata nu poate să petreacă noaptea la secție.
Sunteți conștient în ce stare psihică e?
Abia dacă știe unde e.
De ce n-o trimiteți acasă?
Uite cum facem!
O ducem la Buen Pastor,
într-o celulă liniștită, departe de jurnaliști.
- Călugărițele vor avea grijă de ea. - Bine.
După cum probabil realizați,
nu e o femeie…
obișnuită cu închisoarea.
Realizați că nu sunt Papa?
Da, dar de ce nu-i permiteți acuzatei accesul la strictul necesar?
- Haine curate… - Bine, îi voi permite.
Sora dânsei locuiește în Parral.
După cum știți, ca un avocat să se ducă după hainele dânsei ar fi privit drept…
Cheile apartamentului dânsei sunt în custodia instanței de judecată.
Da?
Să mă duc eu?
Mă duc eu.
- Cât timp va sta la Buen Pastor? - Până-și va primi sentința.
De ce s-o închid într-o celulă unde va face râie,
ca apoi ziarele să dea vina pe mine?
- Pe mai târziu! - La revedere!
La revedere!
- Eu am făcut odată râie. - Domingo.
Doar gândul îmi dă mâncărimi.
A supraexpus-o.
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
Dle Concha!
- Știți că avocații nu pot intra. - Ce?
Aici sunt lucrurile dânsei. O puteți aștepta aici.
Aveți o țigară?
- Vă va fi evaluată starea de sănătate. - Adică, dacă sunt nebună sau nu?
Dacă aveți o tulburare psihică, nu veți fi trimisă la închisoare.
Nu merg la casa de nebuni.
Intrați!
Bună ziua!
Intrați?
E o examinare privată.
Bună dimineața! Mulțumesc că ați venit, dle Rolando de la Fuente.
Conform raportului poliției,
dvs. ați servit la masa la care stăteau Roberto Pumarino și Georgina Silva.
Exact. Am fost chelnerul lor.
Ce-mi puteți spune despre ce s-a petrecut în salonul de ceai de la Crillón?
Să vedem… Domnul s-a așezat la masa numărul trei.
S-a așezat cu fața spre salon. L-am întrebat dacă vrea ceva de băut.
A spus că aștepta pe cineva.
După aceea, a venit femeia.
- Cum vi s-a părut starea dânsei? - Perfect normală.
Nu era nimic ieșit din comun.
- I-ați văzut salutându-se? - Totul era perfect normal.
Mi-a atras atenția scaunul ales de dânsa.
Scaunul cu spătarul către celelalte mese?
Da.
Asta mi-a atras atenția…
fiindcă doamnele preferă să fie cu fața spre salon.
Cum s-a comportat dânsa?
Am văzut expresia domnului Pumarino
întunecându-se.
Nu mă contacta! Nu veni la casa mea!
Te căsătorești?
Sora mea a auzit-o spunând asta:
- A zis: „Fă ce vrei cu viața ta!” - Au cerut de băut?
Nu bârfesc și nu mă amestec în treburile altora,
dar am auzit unele lucruri când au ridicat vocea.
De exemplu?
Uită de mine!
Lucruri precum: „Să punem capăt relației! S-a terminat.
Nu-ți trezesc interesul.”
Pe parcursul acestei discuții, ați văzut-o pe dna Silva pierzându-și cumpătul?
Nu, dar dezastrul a lovit la puțin timp după.
Nu așa de evident!
Atunci am auzit scaunul.
Scaunul?
Ce s-a întâmplat?
S-a ridicat și, pe neașteptate, a început să tragă în dl Pumarino.
Am auzit focurile de armă, desigur.
Dar, la început, nu am știut de unde s-a tras.
Apoi, doamna a lăsat pistolul pe masă.
Eram în spatele lor. Mi-am lăsat tava, m-am dus acolo și am acoperit pistolul.
- De ce ați făcut asta? - Nu știu.
Ca să nu se sperie oaspeții sau să nu-l ia doamna. Nu știu.
Ați văzut dacă dna Silva a ezitat înainte să tragă? Sau a tras direct?
S-a întâmplat foarte repede. A scos pistolul și a tras.
Nici n-a trebuit să ochească.
- A murit imediat? - Cred că da, pe loc.
Bietul om n-a apucat nici să strige.
A murit în tăcere, ca un domn.
Ați văzut-o pe dna Silva încercând să se sinucidă sau să fugă după asta?
Nu.
Dimpotrivă.
Tot ce a făcut a fost să-l îmbrățișeze și să-i sărute rănile.
Nu!
Apoi s-a pus în genunchi. Cu mâinile împreunate, a zis: „Salvați-l!”
Salvați-l!
Gata!
Încetează!
Unde îl trimit pe Lucho?
În nord, la Iquique.
Să păzească granița.
Da.
Ar trebui să fii chemat în armată.
Ce? Vrea camera doar pentru el.
Nu e adevărat.
Ar trebui să te gândești la viitor, Gaspar.
În curând, vei fi în aceeași situație ca fratele tău.
Și tu?
Chiar vrei să mergi la Drept?
Voi fi grefier un an, iar apoi voi fi avocat.
Și, în doi ani, voi fi judecător, ca mama.
Mama ți-ar putea fi secretara.
…cu pseudonimul María Carolina Geel…
Oprește-l, fiule!
Dar vrem să știm ce se întâmplă. Judecătoarea e foarte secretoasă.
- Trebuie să aflăm de la radio. - Oprește-l!
A apărut un articol în El Clarín. Mistral a comentat cazul.
Ea nu stă în Chile.
Nu-i pasă ce face sau nu face o doamnă la Crillón.
Dar a câștigat Premiul Nobel.
Pentru literatură, nu drept.
Nu există Premiu Nobel pentru Drept? Nu?
Apropo, dnă judecătoare!
Terminați odată! Știți că nu sunt judecătoare.
Dacă aș fi, toți ați fi la închisoare.
- Pentru? - Neascultare.
Efraín!
Aparatul de lustruit.
Gata! Încetați odată!
Bună ziua, dle Sergio Pumarino!
Bună ziua, dle judecător!
Povestiți-mi despre fratele dvs.! Cum l-ați descrie?
A fost un frate pe cinste.
Un om cum rar găsești.
Liniștiți-vă!
Îmi pare rău.
Nu vă grăbiți!
Spuneți-mi, cum ați descrie-o pe Georgina, sora dvs.?
E foarte sensibilă.
Și e puțin instabilă.
- Ați spune, chiar explozivă? - Nu, nici pe departe!
Toată lumea o agrea. Era invitată mereu la evenimente, la petreceri.
Era încăpățânată.
Și cu toane.
Într-o zi, i-a dat papucii. Apoi, l-a sunat plângând.
A cerut-o de soție în mod repetat. De patru sau cinci ori.
- L-a tot refuzat. - O femeie complexă.
Această femeie e foarte…
independentă.
Știți,
ca femeile mondene.
Apoi l-a implorat să vină la ea. Iar el s-a dus.
Ca întotdeauna.
Georgina nu vorbește despre problemele ei. Nu-i place să fie compătimită.
A tolerat-o prea mult.
Fratele dvs. a pomenit că ar fi vrut să se despartă de ea?
Nu, o venera.
Inexplicabil, dar mereu se împăca cu ea.
De aceea am fost ușurat când a părăsit-o și a început să iasă cu cealaltă fată.
Care fată?
Alicia Castro.
O prietenă de familie.
Ea și Roberto au reluat relația acum vreo două luni
și era fericită să se mărite cu el.
A văzut ce am văzut toți.
Un om bun.
Decent.
Nerăbdător să fie tată.
Chinuită de propriile trăiri.
Georgina
nu știe să fie singură.
Are mereu nevoie de cineva în preajmă.
De parcă ar fi extrem de fragilă.
Femeia aceea era
malefică.
Anormală.
Incapabilă să se conformeze.
Pumarino nu-i făcea față surorii mele.
V-ați imaginat vreodată că ar fi capabilă să ucidă?
Să ucidă? Da.
Dar nu așa, cu sânge rece, în văzul tuturor.
Ultima dată când i-am văzut împreună,
s-a purtat distant cu ea.
Iar Georgina părea obosită.
Greșeala lui a fost că a ales o fufă divorțată.
Nu degeaba era divorțată, nu?
O cunoașteți pe dna Silva de multă vreme, nu?
Da, am fost căsătorit cu ea 13 ani.
Cum ați descrie-o pe dna Silva?
E o femeie bună.
Inteligentă.
Foarte agitată.
Dificilă, poate?
Nu. Mai degrabă, curioasă.
O cititoare pasionată, versată în conversație.
Și ca mamă?
- Ce legătură are? - Răspundeți-mi, vă rog!
O mamă excelentă.
Foarte devotată. Foarte iubitoare.
Deci nu v-a agresat niciodată și are o fire minunată.
Atunci, îmi explicați de ce l-a ucis pe dl Roberto Pumarino?
Nu-mi dau seama.
Mie îmi este clar.
Nu voia să ajungă cu mâna goală.
L-a ucis din gelozie.
Cei surprinși de asta, evident, n-o cunosc.
A încercat să se integreze.
L-a refuzat pe fratele meu când a cerut-o, dar l-a ucis când a cerut-o pe alta.
Așa e Georgina Silva.
MARÍA CAROLINA GEEL LUMEA VISELOR YENIEI
O TRAGICĂ CRIMĂ PASIONALĂ ÎN SANTIAGO
SCRIITOAREA MARIA LUISA BOMBAL ÎL ÎMPUȘCĂ PE EULOGIO SÁNCHEZ ERRÁZURIZ.
Dle judecător, avem martori dispuși să depună mărturie…
Dle Montero!
Tuturor ne plac bârfele.
Dar acesta e un tribunal.
Raportul, vă rog!
Mulțumesc.
„Persoana examinată trece prin menopauză
- Mai jos! - …și o afectează major.
Asta a cauzat schimbări de comportament.
Recomandăm să se facă o a doua examinare.”
Sunt de acord.
Nu vă entuziasmați, dle Concha!
- Dle judecător, dacă îmi permiteți… - Scuzați-mă, domnilor!
Vom trimite o copie a raportului la birourile dvs.
Mulțumim!
Pot să dau verdictul. Din ce zic martorii și știința, femeia e inaptă de a se apăra,
așa că își poate petrece weekendul acasă.
Mulțumesc!
Și adunătura asta de hiene
va putea să-și mute atenția la știri importante.
Vom termina cu aceste mese umilitoare la birou.
Nu e chiar atât de rău.
Nu? Mănânc pui marinat blocat în propriul birou.
Știam că vor fi necesare sacrificii
când am decis să-mi dedic viața justiției.
Faceți ceva admirabil.
Imaginează-ți! Să fii pe prima pagină în fiecare zi.
Nu e doar asta, Domingo. E mult mai mult.
E și angajamentul luat față de adevăr și lege.
Domingo, oriunde am merge,
ne putem mândri că lucrăm pentru un judecător drept,
deși își pune în joc reputația.
Ce vrei să spui prin asta?
Veți da o sentință dreaptă, nu? Chiar dacă opinia publică nu e de acord.
E un act de curaj, Domingo.
- Foarte mult curaj. - Stai așa!
Mercedita, sunt un judecător al țării.
Poate că astfel de manipulare merge la copii, dar nu la mine.
Dar e adevărat. Dacă-i dați drumul, ziarele vă vor face cu ou și oțet.
Serios?
Credeam că mă vor felicita.
Nu încerc să vă conving de nimic.
Doar spun ce constat. E cum spune Domingo,
dacă-i dați drumul, circul va continua.
Mercedita, ai păstrat lista de martori de la Montero?
Știi ce?
Vom chema câțiva înainte de a da verdictul.
Ca să fim siguri.
- Vă păziți spatele? - Ce insolență!
- Mercedes, te rog! - Îmi cer scuze.
Un judecător nu-și păzește spatele, ci studiază cazul din unghiuri diferite.
Cum spuneți dvs.
MARÍA CAROLINA GEEL PERCES, ADOLESCENTUL, A VISAT ȘI A IUBIT
MARÍA CAROLINA GEEL O VARĂ CIUDATĂ
- V-ați mutat de curând? - Nu.
- Sunteți sora ei.
- Nu? - Nu.
- Bine. Bună ziua! - Bună ziua!
Aici!
Inițiala.
- Semnătura. - Dle judecător.
Măi să fie!
Nu știam că trebuie ținută formală.
Sunteți foarte elegantă, dnă Arévalo.
- Din cauza jurnaliștilor? - Nu.
E ca să-mi arăt respectul față de tribunal.
Acolo.
Nu te sfii când primești laude, Mercedita!
Mereu a purtat parfum?
Nu știu.
Mulțumesc, Domingo!
Mercedita?
Da?
Cu ce parfum te-ai dat?
E doar săpun.
Mercedita!
Pasăre africană. Patru litere?
Ibis.
Mulțumesc!
Declarațiile de la acel birou afectează fiecare colț al orașului.
O simplă virgulă poate schimba sensul unei întregi propoziții.
E fascinant, Fernando.
Pentru moment, să lăsăm munca la o parte!
Ce fel de relație aveau dl Pumarino și dna Silva?
Una complicată. Foarte complicată.
Uneori, când se întorceau de la prânz, se vedea că se certaseră.
Că se ajunsese la strigăte și lacrimi.
Se vedea pe dânsa că plânsese?
Nu pe ea, ci pe el.
- Pe el? - Da.
Erați mai apropiată de victimă sau de dna Silva?
De Roberto.
Desigur. A fost un om foarte bun, cu o inimă mare.
Roberto chiar a fost un șef grozav. Era mereu atent la nevoile noastre. Da.
Și ea?
Nu pot spune același lucru despre ea.
Ar fi o minciună.
Georgina ne privea mereu de sus, de parcă nu eram destul de buni.
Trăia într-o lume a ei. Se plictisea la muncă.
De unde știți că se plictisea?
De cum era singură, începea să scrie alte chestii.
- La cărți? - Exact.
Și nouă ne-ar fi plăcut să scriem povești și prostioare,
dar am fi fost concediați imediat.
Deci ați spune că nu l-a iubit?
Aș zice că se folosea de el.
Roberto se ducea într-un suflet când îl chema.
Copila se purta chiar execrabil.
- Copila? - Georgina.
Așa îi spunea el. „Copila”.
Roberto i-a dat bani ori de câte ori a avut nevoie.
El plătea întotdeauna pentru tot.
Nu e o copilă, ci o femeie în toată firea.
Georgina l-a uscat de bani pe Roberto.
Mă numesc Rebeca Vizcaya Pérez.
Lucrez la biroul de finanțe.
Roberto Pumarino a fost șeful meu.
Ce vrei să-mi spuneți, dnă Rebeca?
V-au spus despre aparatul de lustruit?
Nu.
Nu. Vă rog, spuneți-mi dumneavoastră!
Poate nu știți, dar dl Roberto i-a dat Georginei
un aparat de lustruit pardoseli.
- Nu un mop, ci cel care se bagă în priză. - Un aparat de lustruit adevărat?
- Mercedes! - Exact! Un aparat de lustruit pardoseli.
Vă vine să credeți că ea i l-a dat înapoi?
Surpriză!
Ce e acela?
Cred că, în adâncul sufletului,
dl Roberto și-a dorit mereu ca ea să fie mai mult o casnică.
Știți ce zic?
Dnă Vizcaya, mi s-a zis că îmi veți aduce un document.
Așa e.
Vedeți dvs., am făcut inventarul dulapurilor cu acte ale lui Roberto,
și, într-un sertar, în spate, era multă hârtie tăiată.
Ce am făcut
a fost să pun bucățile laolaltă.
Și am adus asta.
Ce e?
O scrisoare.
„Roberto, m-am gândit îndelung și cu mult dinadins la asta.
Iată decizia pe care mi-ai cerut-o aseară!
Apreciez purtarea ta, care, în limitele convențiilor sociale,
ar fi considerată cavalerească.
O apreciez, fiindcă-i cunosc valoarea.
Dacă îți refuz propunerea,
e fiindcă argumentele care arată că vom fi nefericiți într-o căsnicie
sunt numeroase.”
Orice femeie din Chile ar vrea unul!
- Nu sunt orice femeie! - Nebuno!
Roberto, firea mea,
caracterul meu, pasiunile mele,
vârsta mea, experiența mea,
toate sunt incompatibile cu căsătoria.
Dacă adaugi la această ecuație o sensibilitate profundă,
mereu în conflict cu lucruri și ființe,
și scepticismul total față de viață…
ai recunoaște și tu
că sunt incompatibilă cu așa-zisa instituție a căsătoriei.
Și că nu sunt femeia
de care ai nevoie.”
Slavă Domnului că ți-am dat un halat elegant
și nu un aparat de lustruit de ultimă generație.
Altfel, m-ar comemora pe mine la bar.
- Nu sunt ea. - Știu că nu ești.
Firește că nu ești.
Pentru că Mari, Marita mea,
e la închisoare, și plătește pentru cea mai mare crimă,
aceea de a fi artistă și femeie.
Să bem ceva?
Marita mea îmi spunea mereu că nu-i place când vin acasă beat.
De aceea mi-a dat cheia asta.
Mari a mea.
Are grijă de mine și din închisoare.
Și tu erai prea beată ca să te întorci acasă?
Nu.
Sunt verișoara ei din La Serena.
Înțeleg.
Cum te numești?
Dominga.
Și ce cauți în apartamentul verișoarei tale?
Fac ordine, curățenie.
- Ca să nu se pună praful. - Înțeleg.
Vii tocmai de acolo ca să cureți? În halat. Interesant!
Mă interoghezi?
N-ai încredere în oameni.
Îmi place asta.
Dominga.
- Să ucizi din dragoste nu e o crimă. - Bine că nu m-a iubit nimeni așa!
A ucis pentru dragoste, dar nu pentru el, ci din dragoste pentru artă.
N-a fost o crimă. A fost un omagiu.
Era un citat literar.
Ianuarie 1941…
cea mai mare romancieră pierdută de țară…
- Mistral. - Nu.
Romancieră, nu poetă.
María Luisa Bombal a pus mâna pe armă și și-a împușcat iubitul.
Știi unde?
Chiar aici, în braț.
Dar nu asta e important, ci faptul că s-a petrecut…
La hotelul Crillón.
Deci știai deja.
Nu, doar am ghicit.
Deci femeia asta va fi închisă pentru o crimă gândită de alta.
Cum e posibil?
Nu fi așa de mărginită, femeie!
Bine, uite!
Arta de azi se inspiră din arta de ieri.
Citează atât de clar trecutul, încât copiază chiar și finalul lui Bombal.
Adică, grațierea.
Care grațiere?
Bombal a fost grațiată.
Nu primiți ziarele în La Serena?
Ba da, le primim.
Dar Bombal e cea mai mare romancieră a națiunii.
- Cine ar vrea s-o grațieze pe Silva? - Președintele.
Odată ce aude o voce de înger.
Nu din La Serena, desigur, ci din Vicuña, care e în apropiere.
Ce frumoasă e!
- Foarte frumoasă. - Eu i-am dat-o lui Mari.
- E a mea. - Ba nu, Dominga.
- Nu. - E a mea.
Eu… Dominga, nu arăți ca o Dominga.
Poate o Dominique, dar Dominga? Nu.
Vrei să mai afli ceva?
Mari nu are nicio rudă în La Serena.
Dar nu-ți face griji!
Casa asta e ca o ambasadă.
Oferă azil multor oameni.
Mă numesc René.
Pe tine cum te cheamă, de fapt?
Mercedes.
Așa!
Mercedes. Bine.
Mercedes.
Îmi pare rău.
Nu-ți face griji! Mâine o să uit totul.
Sunt un poet cu o memorie proastă. De asta n-am realizat nimic.
Mercedes, e în regulă și dacă nu ești verișoara ei.
Cei plictisiți de propria viață au nevoie de un loc unde pot fi anonimi.
Ce e?
A mai rămas ceai?
Nu, dar poți să mai faci.
Ángela a confirmat.
- Și unde vor sta? - Aici, cu noi.
Nu e destul loc.
Mercedes…
ai venit acasă aseară mirosind a băutură?
Nu miroseam a băutură.
Miroseai a pisco.
Ciudat! N-am băut pisco.
Vine o clientă cu copiii.
Nu!
La naiba!
Apropiați-vă capetele! Și uitați-vă direct la mine!
- Zâmbește, scumpule! - Bine? Așa! Zâmbiți!
Pa, tată!
Pe curând!
Succes!
Și eu am doi băieți.
Da?
Va trebui să ne purtăm frumos cu nurorile. Altfel, ne lasă de izbeliște la bătrânețe.
Bine ziceți.
Zâmbește!
Avem supă și mechazo.
- Mechazo. - Bun!
Vom lua toți supă.
- Da. - Desigur.
- Bun. - Mulțumim.
Bun-venit!
Ce e, Mercedita?
- Mă întreb dacă au antreuri. - Dar am comandat supă pentru toți.
- Ții o dietă specială? - Pare că a slăbit puțin.
Poate așa o arată rochia.
- Poate n-ați observat… - Trebuie să plec.
- Și supa ta? - Iau ceva pe drum.
De când irosim mâncarea în țara asta?
- N-o irosiți! - S-o luăm la pachet?
Mănânc-o tu!
Ce se întâmplă cu Mercedes?
Nu, Montero!
Dle Montero, nu. Nu.
Omul ăsta îmi va scoate peri albi.
- Dle judecător. - Scuzați, dle Montero. Tocmai plecam.
Familia Pumarino a auzit
că acuzata e tratată ca o regină la Buen Pastor.
Are celula proprie cu baie, spălătorie,
ca la un hotel de cinci stele.
Buen Pastor nu e un hotel de cinci stele. E o instituție condusă de călugărițe.
- Indiferent, familia Pumarino… - Gata!
Am terminat.
Trebuie să mă întorc la birou ca să termin niște documente.
Dacă mă veți mai vedea luând prânzul, mă veți lăsa în pace.
Da, domnule.
Mă scuzați!
I-am zis, dar tot a venit.
- Mercedes? - Da?
Mâine te vei duce la Buen Pastor ca să vezi în ce condiții stă femeia.
- Și ne vei spune și nouă. - Da, șefule.
- Te-au urmărit? - Poftim!
O să câștig.
- Bună! - Bună!
Bună, mamă!
Am fost reținută.
N-am observat.
Mamă! Ce elegantă e dna judecătoare!
Murim de foame, mamă.
Acum rezolv.
- Hai, tată! - Tată!
Nu trage de timp!
Ține-o pe masă!
Cum a fost la lucru azi?
A fost bine. Destul de mult de lucru.
Nimic ieșit din comun?
Nu.
Slavă Domnului!
Ce faci cu camera foto?
Mi-au cerut să fac poze la Buen Pastor.
De ce vor să faci tu pozele? Nu poate merge cineva de la tribunal?
Sunt cineva de la tribunal.
- O vei vedea pe nebuna de la Crillón? - Nu cred că e nebună. Se preface.
Nu e corect.
- Dacă ea o poate folosi, putem și noi. - Camera foto a fost a tatei.
Toate au fost ale tatălui tău…
Dar pe asta mi-a dat-o mie. Camera asta foto e a mea.
Are film cu 12 poziții. Să știi, ca să poți să ții evidența.
- Încearc-o întâi! - Mulțumesc, Efraín!
Bună ziua! Am venit la dna María Carolina Geel.
Iată ordinul judecătoresc!
Domnișoară, aceea e o cameră foto?
V-ar deranja să-mi faceți o poză?
Nu.
Mulțumesc!
Sunteți jurnalistă?
Nu.
Lucrez la tribunal.
Tocmai asta caut! Pe cineva care lucrează la tribunal ca să mă ajute.
Dar nu vă pot ajuta. Doar un avocat poate.
Dar nu am un avocat.
- Bine. Spuneți-mi cum vă cheamă! - Rosa… Janequeo Saavedra.
De ce sunteți aici? Ce ați făcut?
Mi-am ucis ginerele.
I-am tăiat gâtul ca unui câine.
Nu vă speriați!
Nu sunt un om rău. A trebuit s-o fac fiindcă se purta rău cu fiica mea.
Era căzută și el a dat în ea ca într-un animal,
deși era însărcinată.
- Fiica dvs. e bine acum? - Foarte.
Ea și copilul pot dormi liniștiți.
Suntem în siguranță.
Iar eu sunt fericită aici. Nu-mi tulbură nimic somnul.
- Vin să vă viziteze? - În fiecare duminică, fără greș.
Ce frumos! Mă bucur pentru dvs.
Domnișoară, urmați-mă, vă rog!
- Mulțumesc! - Pa!
- La revedere! - La revedere, domnișoară! O zi bună!
- Sănătate! - Să fie!
Poftiți, vă rog!
- Aceea e? - Da.
- Mulțumesc! - Cu plăcere!
Îmi permiteți?
Poftiți!
Bună ziua!
Sunt Mercedes Arévalo. Ne știm de la tribunal.
Doamna cu țigările.
Nu vă voi deranja mult timp. Am venit să fac poze cu celula dvs.
Completăm raportul medico-legal.
În cazul de față, făcând poze cu condițiile din închisoare. Bine?
Nu era necesară camera foto. Vi le prezint pe scurt.
Nopțile sunt liniștite.
Gardianul care face rondul abia dacă ne deranjează somnul.
Odată ce trece…
se așterne iar liniștea peste celule.
Zilele, însă,
trec printre cuvinte,
râsete puternice,
- …erezie. - Voi începe, cu permisiunea dvs.
MARÍA CAROLINA GEEL ÎNCHISOAREA DE FEMEI
E jurnalul dvs. de închisoare? Îmi permiteți să-l citesc?
Am citit-o pe Bombal.
Serios?
Aveți multe în comun cu dânsa.
Îmi permiteți?
De ce ați făcut-o?
Toți întreabă de ce l-ați ucis.
Sunt aici din cauza faptelor mele. Nu contează ce spun despre ele.
Omul învață să fie liber.
Mure, melci.
Culegem în fiecare zi.
- Sol fertil. Câmpurile arătau bine. - Restul e al răposatului José Dolores.
José Dolores a murit?
- De ce a murit? - José a murit de bătrânețe.
Câți ani avea?
Era foarte bătrân.
Ăștia doi vor să vină cu mine la câmp.
Noroc pentru cumnatul meu!
Îl salut din bucătăria lui.
În Santiago e neorânduială și oamenii trăiesc ca sardelele.
Câtă lipsă de respect!
Iartă-l, frate! O zice fiindcă-i e dor de tine și plânge.
La țară ai un unchi care te iubește din toată inima.
E adevărat, cumnate.
- Ajunge! - Scuze!
Am o idee. Copii, veniți aici! Deschideți-vă cadourile!
Oare ce e?
Deschide-l pe al meu!
- Cu toată dragostea. - Nu trebuia.
- Aguardiente! - E pur.
Să-l gustăm!
Ce cadou minunat!
- Să vedem! - Poftim!
- Ca să fiu la curent cu știrile, nu? - Nu. Uite, aici!
„Studio Foto García Arévalo.
Pentru căsătorii, prima împărtășanie, quinceañera, botezuri.”
Vom fi celebri?
- Felicitări! - V-ați întrecut pe voi înșivă.
- Uite! „García.” - Uite!
Am o surpriză pentru tine. Închide ochii!
Nu te uita!
Ce? Ce este?
- Ce ar putea fi? - Mechita, acoperă-ți ochii!
Bine. Uite!
- E reparat. - Ce frumusețe!
Are un motor făcut în SUA.
- Ai mai văzut? - Da, dar n-am folosit.
Aș vrea să-l încerc.
Fiți atenți!
Ai grijă la cablu!
Ai grijă să fii mereu în față!
Priviți!
Așa, locul va fi mereu curat.
E plăcut să petreci timp cu familia, nu?
Nu e niciun motiv să te întorci mereu târziu acasă.
Nu te emoționa așa!
Suntem aici acum. Inima ta ar trebui să fie aici.
Uite! Pot să-l folosesc.
Ne întoarcem mai târziu…
Poate sunt oameni care l-ar fura…
Meche!
Eu sunt.
Ce e locul ăsta, Meche?
Un apartament unde aleg să stau.
Doar temporar.
Deschide!
Te rog.
Ce e locul ăsta?
Al cui e?
Dă-mi-o!
Ți-ai pierdut mințile?
Femeia asta știe că ești aici? Știe?
Femeia aia e la închisoare.
E un fel de înțelegere.
Îi ud plantele.
Aerisesc casa.
Fac puțină ordine.
Ocupi…
casa altcuiva. A unei criminale.
Îi…
Îi folosești lucrurile, până și hainele.
Meche, eu…
aș fi înțeles dacă te îndrăgosteai de altul, dar…
- Nu. - Dar ce e asta?
- Meche, ce se petrece? - E fix opusul.
Poftim?
E liniștea.
Ce liniște?
E atâta gălăgie.
Tot timpul.
Poate sunt sensibilă și nu mai suport…
Dar voi puteți.
Voi puteți.
Dar mie mi-a ajuns.
Ce faci, Meche?
Curăț covorul, fiindcă e murdar cu noroi.
Dar nici măcar nu e al tău.
Dacă nu-l curăț acum, mâine nu va ieși.
- Încetează! - Nu se curăță.
Mercedes.
Mâine nu te mai întorci aici.
Meche.
Îmbracă-te și vino acasă! Asta nu e casa ta.
Meche.
ÎNCHISOAREA DE FEMEI
„Toată vina pentru o crimă pe care o comisese cu bărbatul ei.
Lungi ani în închisoare.
În consecință, bărbatul a căutat o altă femeie.”
- Nu e rea. - Nu.
- O să ne mănânce de vii. - Clar.
Femeia asta refuză să discute cu oricine, dar scrie o carte.
Fix când lumea vrea să i se dea o pedeapsă exemplară. Nu.
Destul! Trebuie să-i dau sentința.
MARÍA CAROLINA GEEL ÎNCHISOAREA DE FEMEI
„În Santiago, pe 11 iulie 1956,
conform articolului 391 numărul 2 din Codul Penal,
Georgina Silva Jiménez e găsită vinovată de ucidere din culpă.
Va primi o sentință maximă de 541 de zile de închisoare
pentru uciderea lui Roberto Pumarino Valenzuela,
în data de 14 aprilie 1955.”
Vă rog! E exagerat.
- Pune-l în dulap! - Da, dle judecător!
Georgina!
Ce părere aveți despre judecătorul care…
- Bună dimineața! - Bună!
- Ce mai faceți? - Bine. Dvs.?
Bine. O zi bună!
Cine?
Alo?
Pot să intru?
Dle Aliro?
Au sunat de la Club de la Unión. Sunteți așteptat la bar.
De cine?
La bar?
Îmi faci o favoare, Mercedita? Să vii să mă salvezi într-o oră!
Bine. Sper că mă vor lăsa să intru.
URGENT
Pa, Antito!
Vino, Mercedita!
Ciudat loc! Pe mine nu mă lasă să intru, iar pe dvs. nu vă lasă să ieșiți.
- Te invit la prânz la Don Pepe. - Credeam că luați prânzul la club.
Mi-aș fi dorit.
A fost o ambuscadă prezidențială.
V-a certat președintele?
Nu. Mai degrabă, a avut amabilitatea de a mă avertiza.
- Cu privire la ce? - Faptul că m-am făcut de râs.
Cum anume v-ați făcut de râs, domnule?
Mercedita…
judecătorul dă voce legii.
Dar, uneori, dai peste oameni care sunt mai presus de lege.
În aceste cazuri, tot ce spune judecătorul e nul.
Iar justiția… rămâne fără glas.
Întrerupem programul pentru a vă aduce știri de ultimă oră.
Șeful statului, Carlos Ibáñez del Campo,
a acordat o grațiere prezidențială
scriitoarei María Carolina Geel.
Decizia a fost luată ca urmare a unei campanii intense
în frunte cu faimoasa poetă Gabriela Mistral,
care i-a trimis o scrisoare președintelui, cerându-i…
MARÍA LUISA BOMBAL ARBORELE ȘI ALTE POVEȘTI
CRIMĂ LA CRILLÓN MARÍA GEEL ȘI-A ÎMPUȘCAT IUBITUL
CRIMĂ ȘI NEBUNIE LA HOTEL CRILLÓN ȘI-A UCIS IUBITUL ȘI I-A BĂUT SÂNGELE
IUBIREA A FĂCUT-O SĂ-ȘI PIARDĂ MINȚILE
SCRISOAREA CĂTRE ROBERTO ARATĂ CÂT DE MULT L-A IUBIT
DOAR 541 DE ZILE DE ÎNCHISOARE
„O CERERE DE NEIGNORAT DE LA STRĂLUCITA AUTOARE”
Dle președinte, vă implor să o grațiați, cunoscută fiind mărinimia dvs.
Femeile Americii Latine vă cer respectuos
să o grațiați pe María Carolina Geel. Nu vom uita niciodată.
Cu respect, Gabriela Mistral.
GRAȚIATĂ! MARÍA CAROLINA GEEL
BAZAT PE ROMANUL CÂND FEMEILE UCID, DE ALIA TRABUCCO
Subtitrarea: Oana-Meda Pop