НА ОСНОВІ РЕАЛЬНИХ ПОДІЙ.
Вставайте.
Підйом.
Час вставати.
Відпусти мене! Відпусти!
Не бийтеся.
Накрийте на стіл. Обережно з чашками.
Зробіть щось корисне.
Трохи тиші не завадить.
Можеш посунути стіл?
Ні, сам посунь.
Скоро прийдуть клієнти. Покваптеся.
Я не розумію, чому ти попросив їх прийти так рано.
Не те щоб я хотів бачити їх так рано. Справа в тому,
що я кажу їм приходити так рано,
щоб не чекати весь день.
У нас є масло?
Так?
У тебе сьогодні багато клієнтів?
Це стратегія продажів, Мечіто.
Вони сьогодні мої єдині клієнти.
Твоя чашка.
Нічого не залишилося.
Ефраїне, полірувальник. Я ледь не зламала шию.
Не бачиш, що я зайнятий, Мечіто?
Ти вільний після обіду.
Гаразд, Ваша честь, пані суддя.
Ось так.
-Привіт. -Радий знайомству.
-Я Ефраїн. Заходьте. -Привіт.
-Проходьте. -Привіт.
-Хочете води?
-Так, дякую. -Так, будь ласка.
Якщо наречена хоче підправити макіяж, ось спеціальне місце.
-Так. -Сюди.
Ви чудово виглядаєте.
-Дякую. -Ці фото на подаруночки?
Для запрошень.
Чудова ідея.
Вийде гарно.
Коли ми одружувалися, Мечіта подумала, що треба
надіслати рукописні запрошення.
Половина гостей заблукала,
бо вони не знайшли церкву через її почерк.
Тож вона навчилася друкувати.
Ми запізнимося! Швидше!
-Це не моя провина! -Що? Це завжди твоя провина!
Тихіше, чорт!
Ефраїне.
Шкіра нареченого виглядає погано.
-Дай йому додаткове світло. -Гаразд.
Ефраїне.
Полагодь полірувальник.
Добре.
Лише кілька деталей.
-Бувайте. -Па-па.
Адвокат сказав нам, що в нього запобіжне затримання.
Але ми можемо попросити випустити його під заставу.
Я зроблю все можливе, та не я вирішую.
Зачекайте.
-Здрастуйте. -Вітаю. Що таке?
Сталося вбивство на Агустінас-роуд, 1035.
Біля готелю «Крільон»?
У самому готелі. У чайній кімнаті.
УБИВСТВО В ГОТЕЛІ «КРІЛЬОН»
Дякую.
ЖІНКАМ ТА ПРОДАВЦЯМ ЗАБОРОНЕНО ДЯКУЮ
Антіто, якщо можна.
Дякую.
ГОТЕЛЬ «КРІЛЬОН»
Ваша честь!
Відступіть.
Ні.
Будь ласка!
Пані.
НА ЇЇ МІСЦІ.
Мерседіто, ви ще не були в «Крільон»?
Ідіть сюди.
Ґальвесе, передайте звіт пану Аліро.
Ось, візьми.
Хорхіна Сільва Хіменес.
Так. Сільва вистрілила в нього з відстані не більше одного-двох метрів.
Пістолет належав їй, так?
Так. Гляньте, поки не відправили балістикам.
Гаразд.
Дивіться.
Погляньте.
Кишеньковий PN Baby, бельгійський.
Калібр 6,35.
Краса.
Мерседіто.
Он який красень.
-Так. -Дивіться.
Йому місце серед прикрас.
Ми щось знаємо про дружину померлого?
Сільва була його партнеркою.
Так, а що з його дружиною?
Ні, жертва був без каблучки, Ваша честь.
Хай забирають тіло.
Ґальвесе.
-Мерседіто, сідайте сюди. -Арнесе — туди.
Простягніть руку. Візьміть ложку. П'ять пострілів?
Жінка, мабуть, хвора на голову.
Схоже, вона стріляє стоячи,
бо пістолет був схований у кишені її пальто.
-Так легше витягти. -Мерседіто, вставайте.
Ви з нею приблизно одного зросту, так?
Але вона стріляла стоячи, бо так було легше
чи тому, що хотіла відійти від жертви?
Може, хотіла, щоб її побачили.
-Що думаєте? -Ґальвесе.
Принесіть речі жінки, будь ласка.
Побачимо.
Записуйте.
Це пан Роберто Пумаріно Валенсуела.
Купуйте газету!
Вбивство в «Крільон»!
Вбивця — жінка!
Купуйте газету!
«Ель Меркуріо»! «Ель Кларін»!
«Ель Діаріо»! «Ла Нація»!
«Ель Паїс»!
Убивство в «Крільон»!
Усі про це говорять. Марія Кароліна Ґел убила
на очах чилійської аристократії.
Погляньте на це.
Головна сторінка.
Поважна людина має потрапити в газети тричі в житті.
Коли народжується, одружується і помирає.
-Хіба суддя не поважна людина? -Більше ні, Мерседіто.
Я терпіти не можу цих стерв'ятників.
Купка хворих.
Коли я заходив, журналіст запитав мене, чи вампірка дає свідчення сьогодні.
Вампірка?
Так, Домінґо, я почув.
Я зроблю каву. Хочете ще?
-Гаразд. -Добре.
Як щодо цього, Мерседіто?
Установа стала свідком багатовікової юридичної традиції,
а простий люд бачить римський цирк.
Якби мене вбили в «Крільон»,
хай би цікавилися, що сталося зі мною.
Спершу треба піти в «Крільон».
ЗЛОЧИН ПРИСТРАСТІ
Боже, ці допитливі психи розірвуть цю бідолашну жінку.
Клянуся, мені її майже шкода.
Спочатку вона божеволіє і вбиває свого коханця.
А тепер стала лиходійкою століття.
Ця жінка переживає пекло.
Ми станемо знаменитими.
Треба було волосся вкласти.
Якщо Аліро хоче пообідати в клубі, він має прокопати собі прохід.
Хай би засудив її пізніше, коли хаос вщухне.
Ні, у пана Аліро є слабкість до таких жінок.
Маріє Кароліно!
Маріє Кароліно! Будь ласка.
Пані Хорхіна Сільва Хіменес?
Мене звати Марія Кароліна Ґел.
Щось не так.
Це псевдонім, який моя підсудна використовує як письменниця.
А коли вона вбила пана Пумаріно, вона була Сільва чи Ґел?
Перепрошую.
Це одна людина.
Я не розумію.
Ви визнаєте, що вистрілили в пана Роберто Пумаріно Валенсуела п'ять разів
14 квітня в готелі «Крільон»?
Ваша честь, моя підсудна користується правом не відповідати.
-Принаймні до результатів судово… -Так.
Я визнаю.
Тож визнаєте, що носили
з собою PN Baby з наміром вбити свого хлопця?
Він мені не хлопець.
То ким він вам був?
Ніким.
Я цього не хотіла.
Гаразд, пані Сільва.
Дозвольте вам допомогти.
Це у ваших інтересах.
Він вам щось зробив?
Монтеро надворі. Він хоче вас бачити.
Пане Конча.
Так, звичайно.
У вас є цигарка?
Тут не можна палити.
Мій адвокат палив.
Ви адвокат?
Ні.
Ви адвокат?
Ні.
Мерседес.
Юридична медична служба підготувала документи.
Спитайте, коли буде психологічна оцінка.
Психологічна оцінка?
Коли потрібно, я відкритий до додаткових дисциплін.
Але я прийшов не пояснювати, пане Монтеро.
Підсудна має з'явитися завтра перед медичною службою.
Тоді її супроводять на співбесіду.
Ця бідолашна залишиться у відділку,
поки експерти не підтвердять те, що ми знаємо.
Що їй місце в психлікарні.
Погляньте.
Роздивіться.
«Звинувачення Монтеро.
Письменниця убила навмисно і зі злим умислом.
Вона заслуговує на зразкове покарання».
Бідний пан Аліро.
Ваша честь, підсудна не може провести ніч у відділку.
Ви в курсі її психічного стану?
Вона ледь розуміє, де вона.
Може, відправите її додому?
Ось, що я скажу.
Хай іде в Буен Пастор.
У неї буде тиха камера подалі від журналістів і шуму.
-Черниці подбають про неї. Крапка. -Так.
Як ви можете собі уявити,
вона не жінка…
яка звикла до в'язниці.
Ви ж розумієте, що я не Папа?
Так, але…
Може, дозволите підсудній отримати найнеобхідніше?
-Як-от чистий одяг… -Гаразд, я дозволю.
Справа в тому, що її сестра живе в Парралі.
І, ну…
Як ви уявляєте,
адвокат вибиратиме її одяг…
Гадаю, ключі від її квартири
під вартою.
Так?
Мені піти?
Я піду.
Як довго ви триматимете її в церкві?
До вироку.
Якщо підхопить у камері коросту,
усі газети звинуватять мене.
Іще побачимось.
-Бувайте. -Побачимося.
-Колись у мене була короста. -Домінґо.
Сама згадка викликає свербіж.
Перетримав.
Добрий ранок.
Пане Конча.
-Адвокатам туди не можна. -Що?
Ось. Це її речі.
Зачекайте на неї тут.
У вас є цигарка?
Судово-медична експертиза оцінить стан вашого здоров'я.
Чи я божевільна?
Якщо у вас є психічний розлад, вони точно вас не посадять.
Я не піду в божевільню.
Заходьте.
Доброго дня.
Ви йдете?
Це приватний огляд.
Вітаю. Дякую, що прийшли.
Пан Роландо де ла Фуенте.
Згідно з поліцейським звітом,
ви обслуговували столик Роберто Пумаріно й Хорхіни Сільви.
Так, я був їхнім офіціантом.
І що ви можете сказати про події, що відбувалися в чайній «Крільон»?
Ну… Чоловік сів за столик номер три.
Він сів обличчям до залу.
Я запитав, чи хоче він випити, і він сказав, що на когось чекає.
Потім прийшла жінка.
Якою вона вам здалася?
Нормальною.
Нічого незвичайного.
-Ви бачили, як вони вітаються? -Усе було нормально.
Мою увагу привернув стілець, який обрала леді.
Стілець, відвернутий від інших столів?
Так.
Я звернув увагу, бо…
Жінки зазвичай воліють сидіти обличчям до зали.
Якою була її поведінка?
Я бачила, як вираз обличчя Пумаріно
став неприязним.
Не дзвони, не пиши й не приходь.
Ти одружуєшся?
Це моя сестра щось чула.
Вона сказала: «Роби що хочеш».
-Вони просили напої? -Я не пліткарка. Я не пхаю носа.
Але я дещо почула, коли вони підвищили голоси.
Що саме?
Забудь про мене.
Щось на кшталт: «Закінчимо це. Це кінець.
Ти не зацікавлений».
Ви не бачили, як пані Сільва спалахнула посеред усього цього
чи втратила самовладання?
Спалаху не було. Але все невдовзі зійшло на пси.
Не так очевидно!
І тоді я почула стілець.
Стілець?
Що сталося?
Потім вона підвелася і раптом вистрілила в пана Пумаріно.
Я почув постріли, звісно.
Але спочатку не знав, звідки вони.
Жінка залишила пістолет на столі.
Я був за ними.
Я залишив тацю і пішов туди.
І накрив пістолет серветкою.
Навіщо ви це зробили?
Я не знаю.
Щоб клієнти не боялися або щоб вона не схопила.
Я не знаю.
Ви бачили, чи пані Сільва
почекала перед вистрілами? Чи це сталося раптово?
Ні, це було швидко.
Дістала пістолет і вистрілила.
Він був перед нею. Вона й не цілилася.
-Він одразу помер? -Думаю, миттєво.
Бідолаха навіть не встиг закричати.
Він помер мовчки, як джентльмен.
Ви бачили, як пані Сільва намагається вбити себе чи втекти, застреливши його?
Ні.
Навпаки.
Вона обійняла чоловіка і цілувала його рани.
Ні!
Потім стала на коліна,
звела руки, як у молитві, і сказала: «Врятуйте його!»
Врятуйте його!
Досить!
Припини.
Куди відправляють Лучо?
На північ, до Ікіке.
Охороняти кордон.
Так.
Тебе треба призвати на службу.
Що? Він хоче всю кімнату лише для себе.
Це не так.
Починай хвилюватися про своє майбутнє, Ґаспаре.
Скоро ти будеш у тій же ситуації, що і твій брат.
А ти?
Ти справді хочеш на юридичний?
Я рік буду секретарем суду, а тоді стану адвокатом.
А за два роки буду суддею, як мама.
Мама буде твоєю секретаркою.
…відома як Марія Кароліна Ґел…
Вимкни, синку.
Але ми хочемо знати, що відбувається.
Суддя ж не розказує.
-Нам потрібні новини по радіо. -Вимкни.
В «Ель Кларін» вийшла стаття. Містраль прокоментувала справу.
Вона не живе в Чилі.
Їй байдуже, що робить чи не робить пані в «Крільон».
-Але в неї Нобелівська премія. -З літератури, не з права.
Є ж премія з права?
Ні?
Агов, Ваша честь.
Припини вже.
Ви знаєте, що я не суддя.
Якби була, ви були б у в'язниці.
-Чому? -За непокору.
Ефраїне!
Полірувальник.
Досить. Припиніть!
Пане Серхіо Пумаріно, здрастуйте.
Доброго дня, Ваша честь.
Розкажіть про брата.
Як би ви його описали?
Він був найкращим братом.
Найкращим серед нас.
Усе гаразд, пане.
Вибачте.
Не поспішайте.
Розкажіть, якою була ваша сестра Хорхіна?
Вона дуже чуйна.
Ще трохи примхлива.
Може, вибухова?
Ні, нічого такого.
Ні. Вона всім подобалася.
Її завжди запрошували на заходи, на вечірки.
Вона вперта.
І темпераментна.
То просила його відчепитися, то сама йому дзвонила.
Роберто багато разів просив її руки.
Чотири чи п'ять разів.
-Вона казала «ні». -Складна жінка.
Та жінка була дуже
незалежною.
Знаєте,
як сучасні жінки.
А тоді благала прийти до неї.
І він ішов.
Завжди йшов.
Хорхіна не говорить про свої проблеми.
Не любить, коли її жаліють.
Він задовго її терпів.
Ваш брат колись казав,
що хоче порвати з нею?
Ні, він обожнював її.
Бог знає чому, але він завжди повертався до неї.
Тому мені відлягло, коли він її кинув
і почав зустрічатися з іншою дівчиною.
Якою дівчиною?
Алісія Кастро.
Подруга сім'ї.
Вони з Роберто знову зустрілися кілька місяців тому.
Алісія раділа одруженню з братом.
Вона бачила те, що й ми.
Хороший чоловік.
Порядний.
Хоче стати батьком.
Трохи мучиться у справах серця.
Хорхіна
не вміє бути сама.
Їй потрібен хтось поруч, якщо ви розумієте мене.
Ніби вона дуже тендітна.
Та жінка була
злою.
Ненормальною.
Нездатною бути як інші жінки.
Пумаріно не міг впоратися з нею.
Ви уявляли, що вона… здатна вбити?
Вбити? Так.
Але не так холоднокровно й на очах у всіх.
Востаннє, коли я бачила їх разом,
він був холодний до неї.
Хорхіна виглядала втомленою.
Брат помилився, що возився з розлученою дівахою.
Вона ж не просто так розлучена, так?
Ви давно знали пані Сільву, правда?
Так, я був одружений з нею 13 років.
А як би ви описали пані Сільву?
Хороша жінка.
Розумна.
І дуже неспокійна.
Може, конфліктна?
Ні.
Допитлива.
Завзята читачка, з якою цікаво спілкуватися.
А як мати?
-До чого це? -Відповідайте, будь ласка.
Чудова мати.
Дуже віддана.
Дуже любляча.
Вона не була жорстокою до вас і була чудовою людиною.
Тоді можете пояснити, чому вона вбила пана Роберто Пумаріно?
Сам не розумію.
А мені от ясно.
Не хотіла лишатися з порожніми руками.
Вона вбила його через ревнощі.
Якщо хтось не очікував цього, вони її не знали.
Вона намагалася вписатися.
Вона відмовила, коли брат освідчився.
Але коли він захотів одружитися з іншою, вона його вбила.
Отака ця Хорхіна Сільва.
МАРІЯ КАРОЛІНА ҐЕЛ СВІТ СНУ ЄНИ
ҐАБРІЕЛА МІСТРАЛЬ ТАЛА
ТРАГІЧНИЙ ЗЛОЧИН ПРИСТРАСТІ У САНТЬЯГО
ПИСЬМЕННИЦЯ МАРІЯ ЛУЇЗА БОМБАЛ СТРІЛЯЄ В ЕЛОХІО САНЧЕС ЕРРАСУРІСА.
Ваша честь, є список свідків, готових свідчити про жорстокий…
Пане Монтеро.
Ми всі любимо соковиті плітки. Але це будівля суду.
Звіт, будь ласка.
Дякую.
«В екзаменованої наразі менопауза…
-Унизу. -…головний фактор для жінок.
Це змінило поведінку.
Ми рекомендуємо повторне обстеження».
Я згоден.
Не хвилюйтеся так, пане Конча.
-Ваша честь, якщо можна… -Вибачте, панове.
Ми надішлемо копію звіту у ваші офіси.
Дякую.
Я готовий винести вирок.
За свідченнями свідків і науки — непридатна.
Тому ця жінка може провести вихідні вдома.
Дякую.
І ця купка кровососів
може почати висвітлювати важливі новини.
А ми можемо закінчити ці принизливі обіди.
Усе не так погано.
Не так уже й погано? Я замкнений в офісі з маринованою куркою.
Я знав, що доведеться жертвувати,
коли присвятив життя справедливості.
Ваша робота заслуговує похвали.
Так. Уяви своє обличчя щодня на першій сторінці.
Але справа не лише в цьому. Це глибше.
Ваша відданість правді, юриспруденції, вражає.
Домінґо, куди б ми не пішли,
можемо гордо казати, що працюємо на праведного суддю,
хай його репутація і під загрозою.
Тобто під загрозою?
Ви ж винесете справедливий вирок, так?
Навіть якщо думка громадськості інакша.
Це дуже сміливо, Домінґо.
Дуже сміливо.
Стривайте.
Мерседіто, я суддя Республіки.
Така маніпуляція спрацює вдома з дітьми,
але не зі мною.
Але це правда.
Відпустите її — газети перегризуть вам горло.
Справді?
Я думав, мене привітають.
Я не намагаюся вас переконати.
Я лише констатую факти. Як Домінґо сказав,
якщо відпустите її, цирк не скінчиться.
Мерседіто, ви зберегли список свідків, який вам дав Монтеро?
Знаєте що?
Викличемо парочку, перш ніж винести вирок.
Заради безпеки.
-Будете прикривати спину? -Вибачте?
-Мерседес, прошу. -Так, перепрошую.
Суддя Республіки не береже себе.
Він аналізує справу з різних кутів.
Як скажете, сер.
МАРІЯ КАРОЛІНА ҐЕЛ ПІДЛІТОК ПЕРСЕС ОМРІЯНИЙ І КОХАНИЙ
МАРІЯ КАРОЛІНА ҐЕЛ ДИВНЕ ЛІТО
Щойно переїхали?
Ні.
-Ні. -То ви її сестра.
-Так? -Ні.
-Гаразд. Доброго дня. -Доброго дня.
Ось тут.
Ініціали.
-Підпис. -Ваша честь.
Боже!
Не казали ж про офіційний дрескод.
Але ви нарядилися, Аревало.
-Це через журналістів? -Ні.
Це щоб виказати
повагу до будівлі суду.
Ось.
Не соромтеся компліментів, Мерседіто.
Вона завжди носила парфуми?
Я не знаю.
Дякую, Домінґо.
Мерседіто?
Так?
Які у вас парфуми?
Це мило.
Мерседіто.
Птах, Африка, чотири букви?
Ібіс.
Дякую.
Той офіс видає заяви на кожному розі міста.
Проста кома може змінити значення цілого речення.
Це захоплює, Фернандо.
Роботу в сторону.
Які були стосунки між паном Пумаріно й пані Сільвою?
Ой! Вони були складні. Дуже складні.
Іноді вони поверталися з обіду, і було видно, що вони посварилися.
Що вони сперечалися, були сльози і все таке.
Ви бачили, що вона плакала?
Не вона, а він.
-Він? -Так.
А ви були ближче до жертви чи пані Сільви?
До Роберто.
Авжеж. Він був дуже хороший, дуже добрий чоловік.
Роберто був чудовим босом. Справді.
Завжди такий уважний, так.
А вона?
Не можу сказати те саме, сер.
Я б збрехала.
Хорхіна дивилася на нас зверхньо. Наче ми недостатньо хороші.
Вона жила у своєму світі. Їй бувало нудно на роботі.
Звідки ви знаєте?
Коли вона була сама, починала писати інші речі.
-Свої книги? -Так.
Ми б теж із задоволенням писали оповідання та дурнички.
Але ми не пропрацювали б і тиждень.
То вона його не кохала?
Вона його використовувала.
Роберто біг до неї, коли вона дзвонила.
Вона була жахливою, дитя.
-Дитя? -Хорхіна.
Він називав її «дитя».
Коли їй потрібні були гроші, Роберто завжди був поруч.
Він завжди все сплачував.
Вона не дитина. Вона доросла жінка.
Хорхіна опорожняла кишені Роберто.
Мене звати Ребека Віская Перес.
Я працюю у фінансовому відділі.
Роберто Пумаріно був моїм босом.
Що ви хочете сказати, пані Ребеко?
Вам казали про полірувальник?
Ні.
Ні. Прошу, розкажіть.
Не знаю, чи ви чули, що пан Роберто дав Хорхіні
електричний полірувальник.
Не швабру.
-Який треба підключати. -Полірувальник? Справжній?
-Мерседес. -Так, полірувальник для підлоги.
Ви уявляєте, що та жінка повернула його йому?
Сюрприз!
Що це?
Бо в глибині душі, гадаю,
пан Роберто завжди хотів, щоб вона була домашньою.
Розумієте мене?
Пані Віская, мені сказали, ви принесете мені документ.
О, так.
Розумієте, я проглядала картотечні шафи пана Роберто.
І в шухляді позаду було багато порізаного паперу.
Тож я
зібрала всі шматочки.
І принесла це.
Що це?
Лист.
«Роберто, я думала довго і старанно.
Й ось рішення, про яке ти просив мене вчора.
По-перше, я ціную твою поведінку, яка в рамках соціальних умов
вважається лицарством.
Я її ціню, бо знаю, чого вона варта.
Я відхиляю твою пропозицію,
бо причин, які вказують на негативний результат для нашого шлюбу,
багато».
Будь-яка жінка в Чилі хотіла б полірувальник!
-Я не якась жінка! -Ти божевільна!
«Роберто, моя природа,
мій характер, мої захоплення,
мій вік, мій досвід —
усе проти одруження.
Якщо додати глибоку чутливість до рівняння,
вічно в конфлікті з речами та істотами,
і повний скептицизм щодо життя…
ти б визнав,
що я ніяк не відповідаю за так званий інститут шлюбу.
Я не та жінка,
якої вимагає твоя ситуація».
Слава богу, я подарував тобі шикарний халат,
а не найсучасніший електричний полірувальник.
Інакше в барі була б панахида по мені.
-Я не вона. -Я знаю, що ні.
Звісно, ти не вона.
Бо Марі, моя Маріта,
у в'язниці, платить за найгірший злочин,
а вона митець і жінка.
Може, нам варто випити?
Моя Маріта ніколи не любила,
коли я приходив додому п'яний.
Тому дала мені ключ.
Моя Марі.
Піклується про мене навіть із в'язниці.
Ти була надто п'яна, щоб повернутися додому?
Ні.
Я її кузина з Ла Серени.
А, усе ясно.
Як тебе звати?
Домінґа.
І що ти робиш у квартирі своєї кузини?
Прибираюся, мию.
Щоб не було пилу.
Розумію.
Приїхала з Ла Серени, щоб прибрати?
У халаті. Дивина.
Ви мене допитуєте?
Ти точно не довіряєш.
Це добре.
Домінґа.
Вбивство заради кохання — не злочин.
Слава богу, ніхто мене так любив.
Вона вбила заради кохання, але не кохання до нього.
Це любов до мистецтва.
Це було не вбивство. Це була шана.
Це літературна цитата.
Січень 1941 року…
нація втратила найкращу романістку.
-Містраль. -Ні.
Романістку, а не поетесу.
Марія Луїза Бомбал схопила пістолет і вистрелила в коханця.
Знаєш, куди саме?
Сюди, у його руку.
Це не головне. Важливо те, що це сталося…
У готелі «Крільон».
То ти знала?
Ні, здогадалася.
Отже, цю жінку посадять за злочин, який навіть не вона придумала.
Як таке можливо?
Не забувай про мистецтво.
Дивись.
Сучасне мистецтво черпає натхнення з вчорашнього.
Цитата настільки пряма, що вона навіть скопіює кінцівку Бомбал.
Тобто помилування.
Яке помилування?
Бомбал помилували.
Хіба в Ла Серені немає газет?
Бувають.
Але Бомбал — найкраща романістка цієї нації.
Хто захоче помилувати Сільву?
Президент.
Щойно почує голос маленького янгола.
Не з Ла Серени, звісно, але з Вікуньї, яка неподалік.
Дуже гарно.
Так гарно.
Я дав це Марі.
-Ні. Це моє. -Так, Домінґо.
-Ні. -Це моє.
Я… Домінґо, ти не схожа на Домінґу.
Домінік, можливо, але Домінґа? Ні.
Хочеш почути ще щось?
У Марі немає родичів у Ла Серені.
Але не хвилюйся.
Цей будинок наче посольство.
Він дає притулок багатьом людям.
Мене звати Рене.
Як тебе звати? Справжнє ім'я.
Мерседес.
Он воно як.
Мерседес. Гаразд.
Мерседес.
Вибач.
Не хвилюйся.
Завтра я про це забуду.
Я поет з поганою пам'яттю. Тому я нічого не досяг.
Мерседес…
Не страшно, якщо ти не кузина.
Тим, хто втомився бути тим, ким є, потрібне місце, щоб бути ніким.
Що сталося?
Залишився чай?
Ні, але можеш зробити ще.
Анхела підтвердила.
І де вони житимуть?
Тут, з нами.
Місця ж мало.
Мерседес…
Від тебе тхнуло алкоголем, коли ти прийшла?
Ні, не тхнуло.
Був запах піско.
Дивно. Я не пила піско.
Буде клієнтка з дітьми.
Ні.
Чорт.
Голови ближче одна до одної. Дивіться прямо на мене.
-Усміхнися. -Добре? Ось і все. Усміхайтеся.
Бувай, тату.
До зустрічі.
Щасти.
У мене теж двоє хлопців.
Справді?
Треба бути ввічливими з невістками.
Інакше ніхто не дбатиме про нас у старості.
Авжеж.
Усміхнися.
Бульйон і мечазо.
-Мечазо. -Смачно.
Ми будемо бульйон.
-Так. -Звісно.
-Дякую. -Дякую.
Вітаю.
Що сталося, Мерседіто?
-Цікаво, чи є нові закуски? -Але я замовив бульйон для всіх.
-Ви на якійсь дієті? -Вона трохи схудла.
Може, це все нова сукня.
-Не знаю, чи ви помітили, але… -Я маю йти.
-А бульйон? -Я щось з'їм дорогою.
Відколи ми марнуємо їжу в цій країні?
-Не марнуйте. -Чи спробувати?
Ти з'їж.
Що відбувається з Мерседес?
Ні, Монтеро!
Пане Монтеро, не треба. Ні.
Через нього в мене волосся посивіє.
-Ваша честь. -Вибачте, пане Монтеро.
Ми з клерком збиралися йти.
Родина Пумаріно почула,
що до обвинуваченої ставляться, як до королеви.
Окрема камера, власна ванна, навіть прання.
Ніби вона в п'ятизірковому готелі.
Це не п'ятизірковий готель, пане Монтеро.
Це заклад, яким керують черниці.
-Хай там як, родина Пумаріно… -Досить.
З мене годі.
Я маю повернутися в офіс,
закінчити роботу з документами.
Якщо ви знову побачите мене за обідом,
то дайте спокійно пообідати.
Так, сер.
Перепрошую.
Я сказала, але він проскочив.
-Мерседес? -Так?
Завтра підете до Буен Пастор
і перевірите умови життя цієї жінки.
Тоді розкажете нам.
Звісно, шефе.
-За вами стежили? -Ось так.
Я виграю.
-Привіт. -Привіт.
Привіт, мамо.
Мене затримали.
Ми не помітили.
Ого!
Суддя виглядає модно, так?
Ми голодні, мамо.
Зараз зроблю.
-Ти, тату. -Тату.
Не зволікай!
Поклади.
Як робота?
Добре.
Багато всього.
Нічого незвичайного?
Ні.
Слава богу.
Що ти робиш із фотоапаратом?
Мене попросили пофотографувати Буен Пастор.
Нащо ти маєш фотографувати, Мерседес?
Хтось із суду не може піти?
Я і є хтось із суду.
-Ти побачиш ту божевільну? -Навряд вона божевільна.
-Гадаю, прикидається. -Нечесно.
Ми теж можемо ним користуватися.
Це фотоапарат мого тата.
Усі фотоапарати належали йому…
Але цей він подарував мені.
Це мій фотоапарат.
Він має 12-кратний ролик, щоб можна було стежити за кадрами.
-Спершу спробуй. -Дякую, Ефраїне.
Доброго дня. Я приїхала до Марії Кароліни Ґел.
Ось рішення суду.
Міс, це фотоапарат?
Ви могли б мене сфотографувати?
Авжеж.
Дякую.
Ви журналістка?
Ні.
Я працюю в суді.
Мені і треба людина, яка працює в суді й допоможе мені.
Але я не можу допомогти. Я не адвокат.
Але в мене немає адвоката.
Скажіть своє ім'я.
Роза… Ханекео Сааведра.
Чому ви тут? Що ви зробили?
Я вбила свого зятя.
Я перерізала йому горло, як псу.
Не бійтеся.
Я не погана людина.
Мені довелося, він жахливо ставився до моєї дочки.
Він бив її, наче лежачого віслюка,
коли вона була вагітна.
-З нею все гаразд? -Тепер усе чудово.
Вони з дитиною можуть спати вночі.
Ми в безпеці.
І я тут щаслива. Я спокійно сплю.
-Вони приходять до вас? -Щонеділі, дощ чи сонце.
Як мило. Я рада за вас.
Міс, ідіть за мною.
-Дякую. -Бувайте.
-До зустрічі. -До зустрічі, міс.
Гарного дня.
-Бережіться. -Еге.
Заходьте.
-Сюди? -Так.
-Дякую. -Прошу.
Можна?
Заходьте.
Добрий день.
Доброго дня.
Я Мерседес Аревало. Ми бачилися в суді.
Жінка з цигарками.
Я не заберу багато часу.
Я сфотографую вашу камеру.
Ми доповнюємо звіт медичної служби.
Фотографуючи умови ув'язнення, добре?
Немає необхідності у фотоапараті. Я підрезюмую.
Ночі тихі.
Охоронець, який робить обходи, майже не заважає спати.
Він робить обхід…
а потім тиша знову спадає на камеру.
Дні, однак,
проходять серед слів,
гучного сміху,
єресі.
Я почну. Перепрошую.
МАРІЯ КАРОЛІНА ҐЕЛ — ЖІНОЧА В'ЯЗНИЦЯ
Це ваш тюремний щоденник?
Можна прочитати?
Я читала Бомбал.
Справді?
У вас із Бомбал багато спільного.
Можна?
Нащо ви це зробили?
Усім цікаво, чому ви його вбили.
Я тут через свої вчинки.
Байдуже, що я про них скажу.
Треба вчитися будувати свободу.
Ожина, равлики.
Ми збираємо їх щодня.
Родючі ґрунти, гарні поля.
Інша частина — Хосе Долорес.
Хосе Долорес помер?
-Від чого він помер? -Хосе помер від старості.
Скільки йому було?
Він був дуже старий.
Ці двоє хочуть піти на поля зі мною.
Хвала моєму шурину!
Я вітаю його з його кухні.
У Сантьяго, як у курнику, дні гучні.
Яка неповага!
Пробач його, брате мій.
Просто він сумує за тобою і плаче.
У полі є дядько, який любить тебе всім серцем.
Це правда, шурине.
-Досить! -Вибач.
У мене є ідея. Діти, йдіть сюди! Відкривайте подарунки!
Що ж це?
Відкрий мій першим.
-З усією любов'ю. -Не треба було.
-Лікер! -Без домішок.
Спробуймо.
Чудовий подарунок!
-Побачимо. -Ось так.
Щоб бути в курсі новин, так?
Ні, тут. Ось тут.
«Фотостудія Ґарсія Аревало.
Шлюби, перше причастя, кінсеаньєра, хрещення».
Ми будемо відомі?
-Вітаю. -Ви перевершили себе.
-Дивіться! «Ґарсія». -Дивись.
У мене є сюрприз, Мече. Заплющ очі.
Не підглядай.
Що? Що це?
-Що це може бути? -Мечіто, прикрий очі.
Дивись.
-Я полагодив. -Яка краса!
З американським двигуном.
-Бачила таке? -Так, але не користувалася.
Хочу спробувати.
Тільки погляньте!
Обережніше. Можеш заплутатися.
Будь завжди попереду.
Тільки погляньте!
Тут буде кристально чисто.
Проводити час із сім'єю дуже добре, правда?
Немає причини постійно повертатися додому пізно.
Не розклеюйся.
Ми тут.
Твоє серце має бути тут.
Я впораюся!
Ми повернемося, але нам треба йти…
Ну, можливо є люди, які вкрадуть його…
Мече.
Це я.
Що це за місце, Мече?
Це квартира, яку я знайшла для себе.
Це тимчасово.
Відчини.
Будь ласка.
Що це таке?
Чия вона?
Віддай.
Ти з глузду з'їхала?
Ця жінка знає, що ти тут? Знає?
Ця жінка у в'язниці.
Це така угода.
Я поливаю рослини.
Провітрюю це місце.
Трохи прибираю.
Ти забрала…
чиєсь місце.
Місце вбивці.
Ти…
Ти використовуєш її речі, навіть одяг.
Мече, я…
Я б зрозумів, якби ти закохалася в когось, але…
-Ні. -Але що це?
-Мече, що це? -Усе навпаки.
Що?
Це спокій.
Який спокій?
Стільки шуму.
І так постійно.
Може, я надто слабка й не витримую.
А ви можете.
Ви можете.
Але з мене досить.
Що ти робиш, Мече?
Я чищу килим, бо на ньому бруд.
Але це ж не твій килим.
Якщо не відчищу, до завтра він просякне.
-Припини. -Не відтирається.
Мерседес.
Ти не прийдеш сюди завтра.
Мече.
Одягайся і ходімо додому. Це не твій дім.
Мече.
ЖІНОЧА ТЮРМА
«…уся провина за злочин з її чоловіком.
Довгі роки у в'язниці.
Як наслідок, чоловік шукав іншу жінку».
-Непогано. -Так.
Нас з'їдять живцем.
Авжеж.
Ця жінка відмовляється говорити, але вона пише книгу.
Коли її готові повісити на головній площі.
Ні.
Досить.
Я маю винести вирок.
МАРІЯ КАРОЛІНА ҐЕЛ ЖІНОЧА ТЮРМА
«У м. Сантьяго, 11 липня 1956 року,
відповідно до статті 391 номер 2 Кримінального кодексу,
Хорхіну Сільву Хіменес визнано винною в ненавмисному вбивстві.
Вона отримає максимальний термін — 541 день ув'язнення
як вбивця Роберто Пумаріно Валенсуела,
14 квітня 1955 року».
Будь ласка, це занадто.
Запишіть.
Так, Ваша честь.
Хорхіно!
Що ви думаєте про суддю, який…
«АЛТАЗОР»
-Добрий ранок. -Добрий.
-Як справи? -Добре. А ваші?
Гарно. Гарного дня.
Хто?
Алло?
Можна зайти?
Пане Аліро?
Вам дзвонили з «Клуб де ла Юніон». Вас чекають у барі.
Чекають?
У барі?
Зробите мені послугу?
Врятуйте мене за годину.
Гаразд.
Надіюся, мене пустять.
ТЕРМІНОВО
До зустрічі.
Ходімо, Мерседіто.
Оце так дивна місцина.
Мене не пускають, а вас не випускають.
Я пригощу вас обідом у «Дон Пепе».
Я думала, ви пообідали в клубі.
Хотілося б.
Це була президентська засідка, Мерседіто.
-Президент вас відчитав? -Ні.
Навпаки, він попередив мене.
Щодо чого?
Що я виставляю себе дурнем.
Чому ви виставляєте себе дурнем, сер?
Мерседіто…
Суддя — це голос закону.
Але іноді є люди, звільнені від закону.
І в таких випадках усе, що каже суддя, безглуздо.
І правосуддя… замовкає.
Ми перериваємо трансляцію для екстрених новин.
Глава держави Карлос Ібаньєс дель Кампо
надав президентське помилування
письменниці Марії Кароліні Ґел.
Це рішення було прийнято після активної агітаторської кампанії
на чолі з відомою поетесою Ґабріелою Містраль,
яка надіслала листа президенту з проханням…
МАРІЯ ЛУЇЗА БОМБАЛ ДЕРЕВО ТА ІНШІ ІСТОРІЇ
ВБИВСТВО В «КРІЛЬОН». ПИСЬМЕННИЦЯ ВБИВАЄ КОХАНЦЯ
УБИВСТВО Й БЕЗУМСТВО В «КРІЛЬОН». ВБИЛА КОХАНЦЯ І ВИПИЛА ЙОГО КРОВ
КОХАННЯ ЗВЕЛО ЇЇ З РОЗУМУ
ЛИСТ КАРОЛІНИ ДО РОБЕРТО ДОВОДИТЬ ЇЇ ЛЮБОВ ДО НЬОГО
ЛИШЕ 541 ДЕНЬ У В'ЯЗНИЦІ
«НЕМОЖЛИВО ІГНОРУВАТИ БЛАГАННЯ БЛИСКУЧОЇ ПИСЬМЕННИЦІ»
Шановний пане президенте. Благаю Вас
про пробачення, співчуття і великодушність.
Ми благаємо Вашу Високоповажність помилувати
Марію Кароліну Ґел. Латиноамериканські жінки.
Ми цього не забудемо.
З повагою, Ґабріела Містраль
ПОМИЛУВАННЯ! МАРІЯ КАРОЛІНА ҐЕЛ
ЗА КНИГОЮ «КОЛИ ЖІНКИ ВБИВАЮТЬ» АЛІСІЇ ТРАБУККО
Переклад субтитрів: Тетяна Лаховська