Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Тут, у моєму серці
Моє кохання ніколи не зміниться
Не хвилюйся, люба
Моя любов ніколи не зникне
Тут
Тут, у моєму серці!
Дякую!
Ще одну?
Ні? Добре. Дружина не дозволяє. Вибачте!
- Як тобі? - Дякую.
- Я молодець? - Чудово!
Так!
- Втомився. - Більше не співай.
- Вибач! - Я жартую!
Пам'ятаєш нашу подругу, яка майже стала актрисою?
Джаніс!
Джаніс Тібелін!
А як щодо Ашер Дулепи?
Ця Дулепа Ашер!
А Шейла? Шейла Заріза? Як вона померла?
Так її ж зарізали.
Боже, ви такі примітивні.
Годі тобі.
А Дерек Онтам?
- Де я? - Он там!
Бачиш, вона теж жартує!
- Будьмо. - Будьмо!
Привіт! Ми ваші прихильниці!
Можна з вами сфотографуватися?
- Авжеж. - Овва!
- Я зніму. - Та сядь!
- Я вже встав. - Сідай!
- Давайте спершу моїм. - Гаразд.
Посміхаємося. Один, два...
- Кривляки! - Добре.
- Класно! Дякую! Гаразд! - Дякую!
- Дякую. - Прошу.
Боже!
Як ти зробив дурну пику? Так?
Що це було? Тупий вигляд.
А я тут до чого? Це вони підійшли.
І що? А ти повівся.
Не роби так. Моя люба таке не любить.
Сфоткаймося.
- У нас немає спільної фотки. - Так.
Увімкни камеру.
- Ну що, готові? - Нумо.
- Добре. Не висовуй язика. - Гаразд.
Раз, два...
- Кривляки! - Класний кадр!
- Добре. - Гаразд.
З 39-річчям, Шейн!
З 39-м днем народження!
Добре, почнемо! Ну ж бо!
Любий!
Вибач.
- Чекай. - Повільно. Обережно.
Ось так.
Голова болить. Більше не питиму.
Справді?
З днем народження.
Дякую, любий.
- Люблю тебе. - І я тебе!
Ти смердиш.
- Від тебе тхне алкоголем. - Від тебе теж.
Від тебе більше, бо ти більше випив.
Давай приймемо душ.
- Що? - Душ.
- Помиєшся, приходь. - Ходімо.
- Я зверху. - Боже!
Ходімо! А то ще Лейла побачить.
- Гаразд. - Давай! Ходімо в душ.
Більше не будемо так багато пити.
- Ой! - Вибач.
- Ти зможеш, любий? Зможеш? - Так.
Впораєшся зі мною?
- Ти зможеш митися в такому стані? - Ні.
- Ми пройдемо? Один... - ...два, три.
СІНДІ ПОМІЧНИЦЯ
Так, Сінді?
Вітаю, пане Крістофф! Режисер на місці. Де ви?
Так. Ми з Браєм їдемо.
Гаразд. До зустрічі!
БРАЯН МОБІЛЬНИЙ
Пані, покладіть мої речі в машину.
- Гаразд. - І відкрийте ворота.
Так, сер.
- Сер, заждіть! Ви забули сумку! - Так!
Я спізнююся.
Так.
Гаразд, так. Добре.
Це все, але так. Гаразд.
Гей!
- Джош! - Привіт.
- Ти сам їхав? - Так, я приїхав сам.
- А де Браян? - Не знаю. Не бере слухавку.
Ясно. Добре. Іди гримуйся. І розслабся.
Зйомки.
Що я тобі казав?
Припини називати мене «сер»!
А що тут такого, сер?
Назвеш так ще раз, і я тебе поцілую.
Які дурниці, сер.
- Знято! Подивимося. - Добре.
Посадіть акторів.
Дякую.
- Гарний дубль! Сцену знято. - Гарний дубль.
Зробимо перерву на обід.
Може, сходимо кудись поїмо?
Авжеж. Можна.
Обідня перерва.
Джоше, ми ж закінчили? Ми сходимо поїмо.
Так, тільки не запізнюйтесь.
- Ходімо. - Я візьму сумочку.
Гаразд.
Тупе.
Її не чіпай. Це дівчина Дельгадо.
Дельгадо? Того що «Дельгадо Моллс»?
Так. Це дівчина Дельгадо Моллс.
Ми просто пообідаємо.
Так. Та потім не кажи, що я тебе не попереджав.
- Що тут такого? - Гаразд. Іди.
Шейн, у вас тут біло-сіре утворення.
Це може бути пухлина або інші захворювання.
Це може бути абсцес легенів.
Для точного діагнозу треба зробити біопсію.
Я направлю вас до торакального
та серцево-судинного хірурга.
А якщо це пухлина?
Коли ви востаннє були у онколога?
АННА ПАТРІСІЯ ГАРСІЯ ОНКОЛОГ
П'ять років тому.
Але пухлинних маркерів тоді не знайшли.
І, коли в мене був рак грудей, то кашлю не було.
Спочатку зробимо біопсію.
Люба.
Ти рано встала. Будильник розбудив?
Ні.
Що це таке?
НАЦІОНАЛЬНИЙ ІНСТИТУТ РАКУ
Рак повернувся.
Що тобі на сніданок? Хот-доги чи бекон?
Спочатку випий кави.
Треба порадитися з іншим лікарем.
Я вже порадилася.
Коли? Чому ти мені не сказала? Я б пішов з тобою.
Ні, все гаразд.
Шейн, невже тобі байдуже?
Звісно, ні.
Але що ти хочеш від мене? Істерики? Щоб я знов ридала?
Я не хочу. Я втомилася.
Ми це вже проходили, пам'ятаєш?
- Обіцяю, ми знову впораємося. - Я не хочу.
Ми ще ті борги не віддали.
Я знову візьму кредит.
Наберу ще боргів. Начхати.
Я так не хочу.
А що ти хочеш?
Багато чого.
Я хочу купу всього, але точно не загинатися від хіміотерапії.
І я хочу все встигнути, поки ще можу.
Шейн, що ти таке говориш?
Думаєш, я дам тобі померти без лікування?
- Вибач, якщо це... - Вибач, але це моє тіло!
Це в мене рак!
Я сама вирішу.
Я не хочу. Я більше не лікуватимуся.
Вибач.
Прошу, зрозумій мене.
Гаразд? Будь ласка.
Агов...
Твоя мама знає?
Давай поки нікому не казати.
Любий.
Годі плакати. Не треба.
Я плачу, бо кава холодна.
Годі, не плач.
Чому ти звільняєшся?
Я щось не те сказав чи зробив? Це ж ти не приїхав.
Якщо я знайду когось на заміну, або якщо
ти знайдеш когось, скажи. Я їх усьому навчу.
До біса.
ТУПЕ МОБІЛЬНИЙ
КАФЕ «ЛУКА»
Ти досі сердишся?
Схоже, вам не до наступного раунду, сер.
Сер?
Уявляєш.
Малою я була в тебе закохана.
Я дивилася твої фільми з дитинства.
Я знав.
Ти це кажеш, щоб я почувався старим.
Гаразд, добре.
Що це, в біса, таке?
Якого дідька?
Яка ж ти хвойда! Побийте його!
Ось чому ти не відповідаєш на мої дзвінки!
Припини! Годі!
Привіт!
Що робить моя... чарівна дружина?
Мій список справ перед смертю.
«Узгодити деталі похорону.
Вибрати урну. Розібрати шафу з речами.
Роздати одяг. Роздати книги.
Навести лад у фінансах. Закрити кредитку.
Дати чоловікові список паролів.
Відвідати стару школу.
Скуштувати екзотичну їжу. Побачити пінгвінів.
Пофарбувати волосся?
Покататися на зіплайні. Поплавати з трубкою.
Поплавати голяка».
Овва.
Зробимо це спершу?
От збоченець.
«Політати на параплані». А ти вмієш?
Навіщо ти це викреслила?
Здається, це неможливо.
А наступний пункт «Познайомитись із Оґі Алькасідом»?
Може, ми побачимось в торговому центрі.
- Як скажеш. - Авжеж.
Що далі? «Побачити нові місця.
Зустріти світанок із чоловіком».
- Ти таки закохана в мене. - А ти дуже самовпевнений!
Не хочеш додати містера Ті?
Ні.
Це все одно неможливо.
Неможливо?
А Оґі Алькасід можливий?
Принаймні Оґі Алькасід тут, на Філіппінах.
А містер Ті... Я не знаю, де він.
Усе одно додай його.
- Хто це? - Сер Джош?
Алло! Сер Джош.
Привіт, Браяне. Чув про Крістоффа?
- Ти знаєш Крістоффа? - Так!
- І Стар. - Так.
Кажуть, це його дівчина.
Боже! Коротше, вони поїхали до когось з них додому.
То й що? Крістофф самотній.
У тому й халепа.
Крістофф самотній. А ось дівчина, Стар... Боже!
Вона з кимось зустрічається.
- Багатий бізнесмен. І він відрізав йому... - Що?
- Здуріти. Уявляєш? - Тобто у Крістоффа немає...?
Так. Цікаво, як він пісяє.
Здуріти можна.
- Перепрошую. Де 306-та палата? - Так?
Прямо, ліворуч.
- Дякую. - Прошу.
Нам сюди.
Докторе Асуд, пройдіть до операційної.
Сер Кевз тут.
Шейн, Браян.
Гей, Кевзе.
Тупе,
прийнято рішення зупинити твій проект зі Стар.
Мені шкода,
але твої рекламні контракти теж скасовано.
Якого біса?
Мене побили, а тепер ще й звільняють.
Усе гаразд, Тупе.
Головне, щоб ти одужав.
Шейн має рацію.
Спершу займися одужанням.
Шейн, Браяне, я піду.
Залишаю його вам.
- Сер Кев. - Дякую, сер Кев. Бережи себе.
То що насправді сталося?
Я сам винен.
Я не мав до неї йти.
Хтивість мене здолала.
Друже, це в усіх новинах. В інтернеті тисячі версій.
Член мені не відрізали, ясно?
- Іди подивися. - Яка гидота!
- Ви обоє огидні! - Навіщо тобі дивитися?
- Боже, я тут! - Подивися!
Чому він коротший?
- Що? - Він відпочиває.
Гидота.
- Дім, милий дім! - З поверненням.
- Вітаю! - Моя люба!
Я покладу в пральну машину. Ні, дайте я!
Нехай вона все зробить.
Ось так.
Завжди покладаюся на неї. Можеш взяти.
- Дайте мені. - Я можу сама.
Гаразд.
Тупе, ти це не закінчив?
Яка марна трата.
Тупе, випий води.
Ось.
То чому ти звільнився?
Річ у тім, що...
Рак повернувся.
Справді?
Я не жартую.
Я йому казала, що не треба звільнятися.
Стривай. У тебе знову рак, а ти займаєшся дурницями?
То який у вас план? Коли в тебе хімія?
Ніякої хімії не буде. Я не буду лікуватися.
- Не будеш лікуватися? - Я щось неясно сказала?
Не дивно, що ви друзі.
Тоді що ти збираєшся робити?
Виконувати пункти зі свого списку.
Якого списку?
Чуваче, у мене щось є.
Дякую.
Друже, ти мусиш мені допомогти.
Допоможемо їй виконати її список.
А тоді я переконаю її лікуватися.
Обіцяю, щойно її вилікують, я повернуся до роботи.
Бовдур.
Я тобі допоможу, навіть якщо ти на мене не працюватимеш.
Що в тому списку?
ВІДТВОРИТИ ВЕСІЛЛЯ, ПОБАЧИТИ МІСТЕРА ТІ
Хто такий містер Ті?
Її тато.
Гей!
Ви ще не закінчили? Я піду, гаразд?
Гаразд. Обов'язково прийми ванну.
Ти вже смердиш.
Придурок! Тому тебе й б'ють.
Та немає там ніяких пінгвінів.
Куди ми їдемо?
Це сюрприз.
Сюрприз? Годі вам, куди?
- Що це за місце? - Годі прикидатися.
Наче ти його не знаєш!
- Не знаєш? - Це щось знайоме.
Та годі тобі!
Брехуха.
То це воно? Ми їдемо туди?
- Сюрприз! - Сюрприз!
Відкрий вікно.
Овва!
Як я за цим сумувала!
Обережно з головою! Вона може...
Відлетіти!
Ого!
Нарешті!
- Зачекайте мене! - Залишайся там!
Не спіткнися!
- Доброго ранку. - Ви дорослі! Де ваша мама?
- Гаразд, ідіть. - Ні. Ого! Гляньте!
- Наче вчора було. - Я сумувала за цим.
- Ми тут просто гуляли, а тепер... - Знову гуляємо!
Разом із ним.
Оцей, Тупе! Ще один! Ось так!
Цей теж.
Отой, Тупе!
Вправний ловець!
- Усе гаразд? - Гей!
Ходімо.
Почекайте мене!
- Злазь вже. - Обережно!
Чекайте!
Цікаво, як тут зараз?
Що тут тепер?
- Скажи вже. - Сюди.
Я не можу це сказати вголос.
Тому я це просто вирізав.
БРАЯН ♥ ШЕЙН
Деякі речі зберігаються вічно.
Звісно, він вічний.
Він потемнів.
- На що ти дивишся? - На твою потилицю.
Гаразд, я йду!
- Але схоже, хтось його підфарбував. - Так, і ми все виправимо.
Напишемо імена?
Що?
- Жартую. - Ну ж бо, як у старі часи?
Ні за що! Сам там стій!
- Ходімо. - Ні, не треба.
Давай як колись!
- Як у старі часи, ну ж бо! - Ні!
- Чому? - Я не хочу! Самі бавтеся.
Що? Ходімо. Давай.
Ні! У мене рак!
- Давай! - Гаразд!
Лови її!
Гаразд! Бог з ним з раком. Я піду.
Добре.
- Я піду. Отакої. - Роззувайся, давай.
Ви дуже довго! Ось вам, тримайте!
Чекайте! Я вже йду!
Не замочи її. Давай. Але так, тобі потрібен душ.
- Які ви злі! У мене рак! - Ось тобі!
Гей! У мене рак!
Його черга!
Черга Тупе!
Годі!
Гаразд! Це все. Обіцяю.
Я сказала припини!
Шейн! Ого!
- Що? - У тебе все просвічується!
- Це моя дружина! - Так, вона твоя дружина, і мені байдуже!
- Давай! Покажи їм! - Злюки ви!
Тоді нас хвилювали лише домашні завдання, іспити та проекти.
- Життя було таким простим! - Авжеж.
Ми з Шейн дуже засмутилися, коли ти раптом поїхав до Маніли,
щоб стати актором. Ти навіть школу не закінчив.
Боже. Я так сильно плакала,
а потім ми знову зустрілися.
Дарма плакала!
У нас ще не було мобільних телефонів.
Я дзвонив вам по міжміський лінії.
- А у вас завжди було зайнято. - Авжеж!
- Ми з Шейн говорили годинами. - Фу! Зараз це не модно!
- Теревенити годинами... - Годинами, дійсно! Я відчепитися не могла!
Так. «Гаразд, бувай. Клади слухавку».
-«Ні, ти перший. Ні, ти». -«Ні, спочатку ти».
-«Добре. На три». -«Гаразд».
«Один, два, три...»
«Чому ти не поклав слухавку?»
- Рожеві соплі! - Дуже банально!
- Ти цього не робив? - Ні.
Ну ж бо. Ти так не робив?
Не може бути. Ти...
Поганий хлопець.
Так.
- Любий! - Що?
Я не бачу зірок.
Вони з'являться. Був дощ, тож треба трохи почекати.
Жодної зірки немає!
- Он там зірка. Дивись. - Що?
Бачиш?
Запала зірка.
Я все чув!
- Готово. - Нічого собі.
- Прямо табір. - Час їсти!
Готово. Так.
Ти мене навіть не запросив. Могли б розбити табір у горах.
Та тут і це зайве.
Ми хотіли просто подивитися на зірки, а потім дочекатися світанку.
Я не знала, що Браян поставить намет.
Це прикольно.
Знаєте, чому я тут?
І чому? Ми тебе не запрошували.
Ти заважаєш нашому побаченню.
Ховаєшся від репортерів?
Це було образливо.
У мене для вас сюрприз!
- Сюр... - Сюрприз.
Що це таке?
- Навіщо це? - Досі читаєш?
Я бачу, це квиток, але чому? Навіщо?
Ми їдемо в Тасманію!
Де це?
В Австралії.
Що ми там робитимемо?
Я хочу побачити тасманійського диявола.
А ти казала, що хочеш побачити нові місця.
Це воно й є.
І мені час відпочити.
Я хочу, щоб ви поїхали зі мною.
Ясно.
І не переживайте.
- Усе вже оплачене. - Чудово!
Ні, Тупе. Це занадто. Можеш їхати, якщо хочеш.
Але люба, хіба ти не знаєш,
що в Австралії живуть найменші пінгвіни?
- Знаєш їхню наукову назву? - Яку?
«Найменші пінгвіни».
Так, ми провели дослідження!
«Ми»? То ви все спланували?
- Так. - От ви... Ви обоє.
Вічно ти невдоволена. Ти хочеш побачити пінгвіна чи ні?
Хочу.
- Ось! - Чудово.
Мама дзвонить!
Привіт, мамо!
Привіт, сонечко. Ви вже там?
Так! Ми тут! Тут так гарно! Дивись.
Класно, скажи? Тупе орендував фургон!
Овва. Як там гарно!
Скажи Тупе, щоб наступного разу взяв мене!
Я ж його улюблена тітка!
Стривай.
Тупе, мама щось тут каже. Він за кермом, мамо!
Привіт! Я люблю вас!
- А як же я? - Вона теж хоче з нами.
Візьму вас наступного разу.
- Я чекатиму. - Ось Браян.
- Привіт, мамо! - Привіт! Я люблю тебе!
- Мамо, я піду. - Обережніше.
- Ще спіткнуся. - Чи впадеш!
- Гаразд, дякую. - Магніт?
- Магніт. - Дякую.
- Він дорогий? - Ні. Лише п'ять доларів.
Насправді це ти любиш пінгвінів.
- Ходімо. - Де ми поїмо?
- Тут десь є місце? - Так.
Якесь пристойне.
- Ого! - Бачиш? Він точно багатий.
- Ви ж мене знаєте. - Багатій!
- Дякую. - Ось, народ.
- Тримайте. - Добре.
- Так! - Гаразд.
Смакота!
Можеш взяти.
Ідеально!
- Він свіжий? - Так.
- Любий. - Що?
Гаряче!
Насправді це ти любиш пінгвінів.
Я це знала.
Я полюбив пінгвінів, бо їх любила ти.
Що? Ні!
Я їх полюбила, бо ти писав мені любовні листи,
а з краю малював пінгвінів.
Я хотів додати милоти.
Справді?
Бо коли пінгвіни знаходять пару,
це все, назавжди.
Вони спаровуються назавжди. Так.
- То ти їх не любиш? - Так.
Просто є цікаві факти, так?
- Тому він їх любить. - Бо ти їх любиш.
Та не люблю я їх. Я їх полюбила, бо їх любив ти.
Ні, я їх полюбив, бо ти їх любила.
Ти їх малював, тож я подумала, що ти їх любиш.
Який він милий!
Бідолаха. Чому він диявол? Він геть не схожий.
- Так. Вони милі, скажи? - Дуже милі!
- І симпатичні. - Їх можна торкнутися.
- Можна торкнутися? - Хочеш?
- Спитаємо. - Хочете торкнутися?
Можна торкнутися?
Так, можна. Прошу. Я піднесу ближче.
- Справді? - Усе гаразд.
Тупе!
Хто б міг подумати?
Раніше ми гуляли біля річки, а зараз...
А тепер ось де ми!
Знаєш, як кажуть:
«Важлива сама мандрівка, а не її мета»?
Для мене життєвий досвід нічого не вартий,
якщо ти не опиняєшся там, де хочеш.
У нас у всіх є цілі.
Ми хочемо щось робити
чи кимось стати.
Ми не просто пливемо по життю.
Головне — мета мандрівки.
- Глибока думка. - Він має рацію.
Для мене головне — мандрівка.
Бо так дорослішаєш.
Так ти вчишся.
Іноді саме мандрівка дуже тебе змінює.
Я вважаю, що ми розвиваємося завдяки мандрівці.
А як по-твоєму, Шейн?
Сама мандрівка чи її мета?
Для мене?
Головне, хто поруч з тобою.
- Отакої. - Овва.
Яке підлабузництво!
- Я вхожу у коло тих, «хто поруч»? - Авжеж!
Так!
Ти зависокий.
Я високий?
Спокійно. Досить хизуватися перед...
Хлопці, візьміться за руки.
- Браю, ну як? - Що?
- Зачекай. - Ти за кермо!
- Що? - А треба? Ти втомився?
Ні, я втомився. Може, ти керуватимеш.
Що?
Гаразд. Я керуватиму.
- Ні, я. - Точно?
- Так. - Годі. Що ви верзете? Я керуватиму.
- Я за кермо. - Ні, ми.
Я поведу.
Ні, ми поведемо.
Я теж хочу!
Чекай!
Ні.
Вона за кермом.
- Я сяду попереду. - Щасти тобі.
Гаразд! Можна заводити?
Чекай! А ти знаєш, куди ми їдемо?
- Не жени, люба. - Розслабся! Я впораюся!
Так шумно.
Так.
- Це моє. - Ось.
- Усе добре, навіть коли немає сигналу. - Немає?
Я з вами, тож...
- Люба. - Що?
- Скуштуй. - Що це?
М'ясо валабі та м'ясо кенгуру.
- Ого! - Нічого собі.
- Давай. - Валабі!
Я не хочу.
Чому? Це є в твоєму списку. Куштувати екзотичну їжу.
- Уже ні. - Лише шматочок валабі.
- Який він на смак? - Гадки не маю.
- Завеликий! - Він великий.
- Відкрий рота. - Він завеликий! Розріж.
- Він завеликий! Розріж! - Ну ж бо, годі вередувати.
- Годі вдавати себе вродливою. - Це вже особисте!
Розрізай! Дай менший шмат!
- Ось так. - Я просто скуштую.
- Що не так цього разу? - Дуже гарячий.
Ось. Відкрий ротик.
Ось так.
- Непогано. - Бачиш?
Які ви милі!
Тепер спробуй кенгуру.
- Кенгуру. - Не хочу кенгуру.
- Давай ще. - Ні, не хочу.
- Давай. - Але це було смачно.
Знаєте що?
- Гарно, так? - Воно смердить.
Ми вже багато чого зробили.
Знаєш, добре, що в тебе рак.
- Здурів чи що? - Придурок!
Але знаєте, мені щойно спало на думку.
Чому люди завжди відкладають свої бажання?
Чому просто не роблять? Усі мають скласти списки!
Чому б і вам такий не скласти?
Давайте!
- Ні. - Годі. Не втягуй нас у це.
Просто їж.
Ні! Слухайте.
Ми всі занадто зайняті дорослими справами.
Нас турбує лише власне виживання.
Ми розучилися мріяти, розважатися.
Як там кажуть?
«Виживання — це ще не життя». Я десь це прочитала.
- Англійською? - Складіть список. Це один вечір.
Запишіть, що хочете зробити, що хочете спробувати,
з чим хочете поекспериментувати,
що зробить вас щасливими.
А потім зробіть це!
Не чекайте, доки у вас забракне часу.
Тобто?
Ти нас підбадьорюєш чи лякаєш? Ти багато наговорила.
Я не хочу вас лякати.
Це необов'язково щось грандіозне.
Це можуть бути прості речі, які принесуть вам задоволення.
На кшталт дзвінка бабусі
чи розмови зі старими друзями.
Можна вибачитися перед тими, кого ти колись образив.
Вибачитися перед тими, кому зробив боляче,
дівчатами, з якими ти бавився.
Щось таке. Згодні?
Щоб радіти життю, не треба нічого складного.
Не обов'язково хворіти чи помирати,
щоб жити змістовним життям.
Насолоджуймося своїм земним життям, хлопці.
Слухайте, а в мене є бажання.
У моєму списку є пункт, що стосується тебе.
- Мене? - Так.
Бо я хочу подивитися, як ти танцюєш, і зняти це.
Пішов ти, Тупе.
Відчепися від мене зі своїми дурницями. Ти здурів.
Давай. Ти нас підбурювала, а тепер...
- Це є в його списку. - В твоєму списку?
- Так. - Це для нього.
- Просто потанцюй. - Пункт списку?
Потанцюй.
Не лізь. Хлопці, ви просто...
Я справді в його списку?
- Гаразд, де танцювати? - Там.
- Тут? - Так.
Добре. Я стану тут, щоб тобі було світло. Ясно?
- Гаразд. - Потанцюй для мене. Давай.
Гей!
Так!
- Дивіться. - Не забувай про свій вік.
Я саме цього віку! Як тобі це?
- А це як? - Класно!
- Ось так! - Чудово! Знімай!
- Нікому не показуй! - Браю, давай разом із нею!
- Ну ж бо. Потанцюй зі мною. - Що? Я?
- Тупе, нікому не показуй. - Бо стане вірусним?
- Авжеж. - Навіщо йому це показувати?
- Пам'ятаєш, він... - Що, той танець?
- Давай! П'ять, шість, сім, вісім. - Гаразд.
- Круто! Давайте ще! - Давай! Ось так!
- Ось так! Давай! - Класно!
- Чудово! - Ти це бачив?
- Ти зняв? - Так, добре вийшло.
Моє коліно! Хлопці, ви такі...
Добре, давай тепер так.
Як мило!
- Ти такий хороший. - Ти що, ревнуєш?
- Давай. Іди до нас! - Іди сюди.
Ура!
- Чому ми скачемо як кенгуру? - Станцюймо, як Тупе.
Оце ти робив зі Стар?
От ти бовдур.
- Тож ти робив саме це. - Вибач, друже.
СТАТУЯ ПІНГВІНА
Вже недалеко.
Усе готово?
Так.
Де пінгвін? Це просто...
Там багато пінгвінів. Бачиш? Малюнок, статуя. Величезна!
Годі! Ти привіз мене сюди, щоб показати аніматора-пінгвіна?
Це особливий аніматор. Він милий!
- Поглянь на нього. - То ти домовився з аніматором?
Він сам прийшов. І костюм вдягнув. Я вас сфотографую.
- Гаразд. Я готова. - Добре.
- Хочу гірку на задньому плані. - Гаразд.
Привіт!
Вона каже «привіт!» Знімаю.
- Тепер обійми аніматора. - Він такий великий!
- Га? Так. - Він такий великий.
- Є! Гаразд! - Ура! Дякую!
- Чудово. - Ходімо. Тут вже все.
- Хвилинку. - Давайте сфотографуємося з ним.
Навіщо? Я не хочу.
Тож я мала зніматися, а ти ні?
- Ні, ще одне твоє фото. - Ходімо!
- Давай разом, так я згодна. - Лише ти.
- Що? Я вже знялася. - Ще раз. Іди.
Тату.
Любий...
Тату.
Молодець.
Любий...
- Любий, як ти знайшов тата? - Що?
- Я відомий. У мене багато зв'язків. - Нічого собі.
Я знайшов містера Ті.
Справді? То як ти це зробив?
Я чув, що з тобою сталося. Як твої справи?
Кажуть, тобі його... відрізали.
Тату, це неправда.
Я таке чув.
Тату, ти он куди дістався, але й тут віриш пліткам.
Це перше, про що він спитав під час відеодзвінка.
Про Тупе?
- Не про мене? - Тебе він не згадав.
«Хто така Шейн?»
Добре. Скуштуємо.
Ось.
Можемо поділитися.
Доню, ти стала така велика!
Тату, я не виросла. Я подорослішала.
Досі не можу повірити, що ти приїхала.
Я теж.
Я думала, що цього вже ніколи не станеться.
Ми навіть не знали, куди ти подівся.
Востаннє ми бачилися...
коли ти закінчила початкову школу.
І ми з мамою купу разів виходили на сцену,
щоб отримати твої нагороди.
- Знаєш, тату... - Так?
Тоді я тебе бачила востаннє.
Пробач, доню.
Не треба вибачатися, тату.
Мама розповіла, що сталося насправді.
Вона хотіла, щоб ти пішов.
Спочатку я розгнівалася на тебе. Я не розуміла.
Я думала, що вона егоїстка, що думає лише про себе.
Чому вона не подумала, що мені потрібен батько?
Але згодом я зрозуміла,
що її рішення було на користь нам обом.
Та знаєш, тату...
Мама не казала про тебе нічого поганого.
Тому я ніколи на тебе не сердилася.
Мама справді добра людина.
Тому я не хочу її скривдити.
Але ти вчинив правильно, тату.
Ти мав захистити свою першу сім'ю.
Я це розумію. Правда.
Шейн і тато сплять у фургоні.
- Що ти будеш? - Те, що й ти.
Віскі.
Я дуже вражений, що ти знайшов містера Ті.
Дякую.
Я радий, що ти залучив мене до виконання списку Шейн.
Нарешті я роблю щось важливе.
Ти говориш так, наче вдома ти волоцюга.
А чим я зайнятий?
Граю гожих, грайливих хлопчиків.
Усе це марнота.
Яка від того користь суспільству?
Користь?
Може, тобі це видається неважливим,
але це не так для людей, які приходять з роботи,
які втомилися чи сумують,
які вдома просто хочуть подивитися телевізор,
посміятися, відключитися,
або для літніх самотніх людей,
які хочуть подивитися фільми,
аби побачити різних персонажів.
Ти їм усе це даєш. Хіба це не важливо?
Невже це так?
Так. Це як з музикою.
Іноді, коли нам сумно,
ми згадуємо улюблену групу,
улюблені пісні.
Ми їх не знаємо, але слухаємо.
Ось так.
Але я б хотів зробити щось інше.
Я постійно граю одне й те саме.
І звісно,
я хочу отримати приз за найкращу чоловічу роль.
Тоді виходь із зони комфорту.
- Але мені завжди дають те саме. - Попроси.
Заяви продюсерам, що хочеш інших ролей.
Може, вони думають, що перевірене амплуа для тебе краще.
То скажи їм. Скажи, що хочеш зіграти лиходія.
Або просто невелику роль. Не треба головних ролей,
можна просто класно зіграти.
Не знаю.
Я хочу робити щось інше.
Але... я ідіот.
Я ж цього боюся.
До того ж, я не знаю, чи зможу повернутися.
Зможеш.
Я впевнений.
Я знаю, що ти зможеш.
Не лише тому, що ти мій друг,
а тому, що я вірю в тебе. Бо ти класний.
І це правда.
Дякую, брате.
Я люблю тебе.
Я тебе теж.
Ура!
- У нас вийшло! - Так.
Гаразд. Люба, ти готова?
- Ура! - Ось ми й приїхали.
Бачиш? «Вночі пінгвіни можуть ховатися під машинами».
- Тут? - Так.
- Ми почекаємо там. - Бачиш?
- Там, у кінці. - Ми зайдемо?
Ми з Тупе це прочитали. Нам сюди.
- Ходімо. - Бачиш? «Маленькі пінгвіни».
- Пінгвіни! - Ми йдемо, пінгвіни!
Ось так, люба. Нарешті ти побачиш своїх пінгвінів.
Ура! Цього разу справжній пінгвін, а не лялька.
- Тату, ти тут бував? - Що?
Ще ні. Я тут вперше.
Але тут гарно. Чудове місце для зустрічей.
- Сідай, тату. - Браян радіє найбільше!
Авжеж! Вони там вже є?
Спершу сфотографуй мене.
- Ти мені що — бос? - Ось.
- Добре, там. - І тут.
- Тату, я зараз. Посидь тут. - Авжеж.
Ще раз.
- Помилуйся місцем. - Так, тату.
- Досить. - Гаразд.
Ось вони.
Там, он там!
Овва.
Давай, кричи.
Тату, я візьму.
- Допомогти? - Не треба. Все гаразд.
Ти сильна.
«БІЧВЕЙ» РЕСТОРАН — МОТЕЛЬ — ЗАХОДИ
- У тата другий номер? - Так.
- А у тебе? - Номер два.
Приємно їздити у віддалені місця.
Ти справді заряджаєшся.
Влаштовуєш собі перезапуск. По-новому сприймаєш життя.
Сподіваюся,
ми зможемо так їздити щороку.
Думаєш, через рік...
Шейн ще буде з нами?
Поставлю сюди.
Знаєш, люба, коли ми їхали сюди...
я не ворушився, бо не хотів тебе будити.
Тату, я хропіла?
Ні, але навіть якби...
ти хропіла,
я б тебе не розбудив.
Бо ти заснула на моєму плечі вперше за довгий час.
Він хороша людина,
твій чоловік.
Він ще й красивий.
Ви разом з дитинства.
Чому у вас досі немає дітей?
Спершу ми казали,
що треба щось заощадити.
Потім був рак.
Я не могла завагітніти під час хіміотерапії.
Потім, після лікування,
ми спробували, але не вийшло.
Якщо буде на те воля Божа...
це станеться.
- Саме так. - І Тупе виріс гарною людиною.
Я думав, він буде зарозумілим і бабником.
Він таки бабник.
- Справді? - Але він хороший. Це теж правда.
Тупе — хороша людина.
- Справді? Тупе? - Так.
Він багато чого нам дав. Він дуже допоміг нам з Браяном.
Наприклад, моє лікування.
Він його оплатив.
Він навіть дав Браяну роботу.
І щоразу, коли ми з Браяном сварилися, я ночувала у Тупе.
Він навіть допомагає тобі зі списком.
Сподіваюся...
ви виконаєте всі пункти,
щоб ти могла почати лікування.
Вони спитали,
чи знаю я тут хороших спеціалістів.
Справа в тому, що я не знаю.
Що таке, люба?
Це правда, що ти шукаєш лікарів і лікарню для мене?
Я не хочу сваритися.
- Шейн. - Чекай тут.
Люба.
Якого біса?
Ми це обговорили.
Я прийняла рішення. Я не буду лікуватися.
Що ви з ним надумали?
Що ми надумали?
Тупе твій друг. Я — твій чоловік.
Брай.
А що ти думала?
Що я дам тобі померти
без лікування? Що я не знайду вихід?
- Що я чекатиму, поки ти помреш? - Браяне.
Коли ти вперше лікувалася,
я був поруч із тобою, так?
Я тебе підтримував, чи не так?
Я гуляв? Розважався? Мені теж було важко.
Тому я не хочу пережити все це знову.
Це ти не хочеш.
- Хочеш вирішити все сама. Егоїстка! - Я егоїстка?
Сам сказав, що тобі теж було важко!
Важко, так!
Але я не кинув тебе. У мене й думки такої не було.
То чому ти кидаєш мене зараз?
Шейн, ти про мене подумала? Що буде зі мною, коли тебе не стане?
Тобі не здається, що це несправедливо щодо мене?
Чорт, я вже здолала рак.
Чого ти від мене хочеш?
Знову битися? Хочеш, щоб я пройшла через це ще раз?
Не ти, а ми! Ми впораємося. Ми все здолаємо.
Я хочу вмовити тебе лікуватися!
А де гарантія, що те лікування мені допоможе?
- Її немає! - Саме так!
Та все одно треба спробувати.
Браю, ти не розумієш?
Рак грудей тепер у легенях.
Вже пішли метастази.
Чи є впевненість, що я одужаю?
Саме тому варто спробувати.
Ти чув, що з раком живуть від п'яти до десяти років?
Це ще п'ять-десять років із тобою.
Ти про це не подумала?
Ти й цього не можеш мені дати?
Браю.
Браяне.
Шейн.
Ми лише хочемо, щоб ти одужала...
бо ми тебе любимо.
Чому ти сам, тату?
Де Тупе й Браян?
Вони сказали, що погуляють.
І я попросив їх не поспішати.
Щоб ми могли ще побути разом.
Слухай.
Ти так гарно вдягнений!
- Справді? - Так.
Авжеж. Я тут з тобою. Мені треба добре виглядати.
- Шейн. - Що?
Я вдячний, що можу побути з тобою.
Знаєш, тату.
Це була моя мрія, яка здійснилася.
І все добре.
Мама в порядку. Я теж.
У нас усе добре.
У тебе все добре. У нас у всіх.
Шейн, дякую,
що любиш мене, незважаючи
на всі мої недоліки.
- Ходімо. - Що?
Ходімо прогуляємося.
Тату, чого ми туди йдемо?
Я просто хочу зайти й подякувати.
Шейн...
вибач мене.
Мене не було на вашому весіллі.
І я не міг зробити це тоді.
Вибач.
Якби мені дали шанс
усе повторити...
Навіть якби я знав, що все це станеться...
Я б погодився.
Навіть якщо Бог дасть мені
п'ять років
чи п'ять місяців...
п'ять тижнів або п'ять хвилин,
я погоджуся.
Я використаю цей час,
щоб дбати про тебе...
і любити тебе.
Навіть якщо буде боляче, навіть якщо я знаю, що буде боляче...
це нічого.
Бо воно того варте.
Увесь біль того вартий, бо я буду з тобою.
Ти єдиний, кого я оберу
і кохатиму
вічно.
І скільки б часу нам не лишилося...
я б не проміняла наш із тобою час
ні на що в цьому світі.
Навіть якщо ми щодня будемо сваритися,
я оберу тебе.
Один з найкращих подарунків, які я отримала у своєму житті...
це твоя любов.
Браяне, я дуже тебе люблю.
Я люблю тебе.
Вибач за вчорашній вечір.
Час фото!
Гаразд. Раз, два...
Раз, два... Ще раз. Добре.
- Стільки сліз! - Не кажи.
Тупе, дякую, що знайшов мене.
Браяне, дякую, що любиш мою доньку.
- Залишаю її тобі. - Так, тату.
Шейн, я молитиму Бога,
щоб ми ще побачилися.
Одужуй, добре?
Так, тату.
Ще раз дякую.
Тату.
Дякую.
Я допоможу.
- Вона в твоїх руках. - Так, тату.
Дякую.
Шейн, доню.
Так, тату?
Я люблю тебе тричі на день!
- Люблю тебе, тату. Бувай. - Бувай.
Добре.
Усе гаразд.
Дякую, Тасманіє.
Дякую, Австраліє.
Тільки Австралії?
Я хочу подякувати вам обом.
Я теж. Дякую, люба.
Дякую, Тупе.
Дякую, люба.
Дякую, любий.
Дійсно, я дуже вдячна.
Бо ви — останні чоловіки в моєму житті.
Якого біса, Шейн?
Ти ніби прощаєшся. Не треба.
Ні. Ви завжди мені допомагаєте.
Завдяки вам я була в цій мандрівці дуже щасливою.
Я навіть не уявляю, як з цим прощатися.
Досить, люба.
Тупе, ти казав, що ми будемо їздити сюди щороку?
Давай! Я, мабуть, ще буду жива.
Гаразд?
Я буду лікуватися.
- Справді? - Так!
Дякую.
Добре.
Ми ще сюди приїдемо?
- Через рік? - Так.
- Навіть якщо ти облисієш? - Так!
Гаразд, ми приїдемо, але...
За твій рахунок.
Ні, за ваш.
Тоді поїдемо до Субіка.
Це ж дорого, розумієш.
Може, наступного року приїдемо вчотирьох.
- Зі Стар! - Ні, знову ти!
Або вп'ятьох. І бізнесмена візьмемо.
У нас для тебе сюрприз.
Іди сюди.
- Що це? - Це ж було в твоєму списку?
Ні! Я не це мала на увазі.
Це добре. Їх троє, собі ми теж візьмемо.
Любий, я хочу справжній!
- Нічого. Я їх куплю. - Так. Давай купимо.
Ні! Не треба!
Класна ідея! Не вередуй, ти не така гарна.
СПИСОК БАЖАНЬ
- Гаразд! - Ура! Ми вдома!
- Яка спека! - Страшна!
Бувай, Тупе! Дякую! Мені дуже сподобалося!
Прошу. Я дуже тому радий.
Супер!
- Дякую. - Ця поїздка була для тебе.
Я люблю тебе, Тупе. Дякую.
- Гей, Браю! - Любий! Як ти там?
Іду, босе.
Ось.
Дякую, друже.
За що ти мені дякуєш? Ти мені відплатиш.
Ти маєш знову стати моїм помічником.
Схоже, мені треба повернутися. Щоб тебе не занесло у чийсь будинок.
Але серйозно, друже. Добре, що ти багатий. Нам від цього купа користі.
Дякую.
Люблю тебе, друже.
Навіщо стільки пафосу? Ти вже як твоя дружина.
Але я теж люблю тебе.
Так.
- Бережи себе. - Їдь додому.
- Добре. - Тупе, одразу додому, добре?
- Ну що? Час спати. - Час спати. Так.
Як гарно! Час відпочити.
- Втомилася? - Так. А ти ні?
Ні, я тут подумав... Ми ж одружилися, так?
- І що? - Після весілля іде медовий місяць.
Але там ми не могли кохатися.
Там був Тупе, твій батько.
А якщо ми... Може, ми зараз трохи той?
Замовкни! Я подумаю.
Тоді у мене питання. Зі світлом чи без?
- Без. - Тоді поїхали!
Секс чи шоколад?
- Шоколад! - Ні! Я проти!
Я сказала «шоколад», любий.
Що ж, почнемо.
Це будуть дві найкращі хвилини твого життя.
Лише дві хвилини?
Так давно ж нічого не було.
Лейло, доброго ранку!
Доброго ранку, дівчинко.
Почекай хвилинку, добре? Я спершу зроблю каву.
- Привіт, люба! Ранок добрий! - Добрий.
- Добре спав? - Так.
Що тобі на сніданок? Я приготую.
Шинку.
Шинки немає, лише яйця.
- Хріново. - Зроблю омлет.
Вона вже виходила?
Ще ні, випустиш її?
- Гаразд. - А я зроблю омлет.
Любий, я продивилася наші фото.
- Давай. Виходь. - Класно ми з'їздили.
І я сумую за тією погодою.
Давай повернемося?
І пингві... Любий!
Любий, я тобі кажу. Любий!
Браяне?
Браяне!
Це аневризма.
У нього в голові лопнула вена.
Чому ми не знали, що в нього аневризма?
Буває недіагностована аневризма.
Її симптоми, а це головний біль і запаморочення,
помилково сприймають як мігрень.
Співчуваю вашій втраті.
Ти готова?
Я склала список справ перед смертю.
У ньому є прощальний лист до Браяна.
Я подумала, що дописувати його не буду.
Знаєте, насправді...
все це...
я готувала для себе.
Це мало бути для мене.
Я була готова попрощатися,
але не так.
Я погодилася на лікування,
бо ти сказав,
що подбаєш про мене.
Ти сказав...
що триматимеш мою руку...
і ми пройдемо через це разом.
- Ми зачинені... - Вибачте.
Оґі...
Вибачте.
Ви зачинені?
- Мамо? - Але він...
Привіт, а можна Шейн де Кастро?
Ви Шейн.
Привіт.
Так. Це вам.
Вибачте, що так вриваюся.
Я зараз усе поясню.
До мене звернувся хлопець, який вас дуже любить.
Він попросив мене
заспівати для вас.
Браян, ваш чоловік,
він тут?
Ні? Дуже шкода.
Я йому дзвонив, але він не відповів.
Я хотів сказати, що їду. Знаєте, «вже в дорозі».
Але, якщо ви не проти,
я хотів би виконати свою обіцянку.
Добре? Я тут з помічником.
Це Джомар.
Скоріше, поквапся.
Ти оживила
Мій світ, який втратив усі барви
Думаю, я зробив те саме для тебе
Тепер наші серця й почуття єдині
Ми почали це
Сподіваюся, наша любов не матиме меж
Люба моя, я такий щасливий Я втрачаю спокій
Коли я з тобою
Тут, у моєму серці
Моє кохання ніколи не зникне
Вибачте. Це настільки погано?
- Ні! - Я помиляюся чи...
Ні, прошу, співайте.
- Продовжувати? - Так, прошу.
Добре. А я подумав, що вам не сподобалося.
Не хвилюйся, люба
Мої почуття не зміняться
Тут, у моєму серці
Моя любов ніколи не зникне
Мої почуття ніколи не зміняться
Що сталося? Ти сумуєш, бо ти...
Я чув, тобі не сподобалися їхні варіанти.
Ти не хочеш зніматися у фільмі про кохання?
Не зовсім так.
Але я хочу чогось іншого.
Чого ще ніколи не робив.
Тупе, це твій шанс повернутися.
Любовні історії всі однакові.
Там міняються лише костюми.
А історія Браяна?
Я хочу зняти історію кохання Браяна.
Ти маєш сходити до лікаря.
Ти обіцяла Браю.
Я поїхав.
ЛЮБА, ТИ ЗАВЖДИ БУДЕШ МОЇМ ПІНГВІНОМ. Я ТЕБЕ КОХАЮ.
- Шейн? - Вона тут.
Шейн?
Шейн!
Шейн.
Шейн! Тупе! Я викличу лікаря, почекай!
Кажуть, достатньо, щоб у тебе повірила хоча б одна людина.
ФІЛІППІНСЬКИЙ КІНОФЕСТИВАЛЬ КРІСТОФФ ДЕЗІДЕРІО — КРАЩИЙ АКТОР
У мене вірило двоє.
Браяне, друже, Шейн,
це для вас.
Я люблю тебе.
Я теж тебе люблю, мамо.
Я ж казала, що ти виграєш.
Шейн,
дякую.
Тобі й Браяну.
Ви навчили мене любити...
любити те, що я роблю.
А ще себе.
Ти це можеш.
Я не сумніваюся.
Якби Браян був тут,
він би пишався тобою.
Тупе...
я намагалася з цим впоратися.
Але я дуже сумую за Браяном.
Мені дуже шкода.
Пробачте.
Вітаю. Ви ж Крістофф Дезідеріо?
Боже! Я ваша фанатка! Я бачила ваш фільм.
Ви чудово зіграли. Ви цілком заслуговуєте на приз.
Історія ваших друзів дуже мене розчулила.
Дякую.
- Може, сфотографуємося? - Так, авжеж.
Дякую.
Гаразд, готові? Раз, два...
Добре!
Якщо це не дуже нахабно,
можете записати відеопривітання? У мене день народження.
- Справді? - Так.
- Як вас звати? - Мене звати Любов Коррінн.
Подвійне «Р», подвійне «Н». Але можна називати мене просто Люба.
- Люба? - Так.
Можна запросити вас на каву?
Так, звісно.
Переклад субтитрів: Олена Стародуб