UNA SÈRIE DE NETFLIX
TRETZE MESOS
Quina bona olor.
És el teu aniversari.
No m'importa preparar-te un bon esmorzar un cop a l'any.
Per molts anys, vell xaruc.
Estic casada amb un vell xaruc.
- Ara em diràs que tu et fas més jove. - Doncs sí, idiota.
Prenc una pastilla especial.
Què és això? Botifarró?
- De la carnisseria. - No és gens bo per a mi.
Ja ho sé, però t'agrada molt.
Però tu m'agrades més.
Només quan cuino fregits.
No, en Nadal també, amb les portamitges i tot això.
Ei!
Deixa't de portamitges, que encara et posaràs calent.
Em posaré?
- Potser després. - Només seran cinc minuts.
Mai són cinc minuts.
- Mai són cinc minuts. - No s'aixecarà fins a les dotze.
No dormirà tant el dia que son pare fa 50 anys.
Després. Va, porta't bé. Pensa en targetes d'aniversari.
Ets una aixafaguitarres.
Els ous, remenats o escumats?
- Fregits. - Moriràs jove.
Moriré feliç.
Del pare i la Jean.
Escrita per la Jean.
Cinc lliures.
No dona ni per a una pinta, això.
No.
PER MOLTS ANYS!
Ha quedat bé.
Surts guapo i tot.
- És bo, no? - Sí.
S'hi ha esforçat.
- Merda. Papa, has vist la furgo? - Què?
- Has vist la furgo a fora? - No.
És...
Serà...
PEDÒFIL
- Papa, jo... - Merda.
Em sap greu.
- No sé què... - No és culpa teva.
- Són uns cabrons. - No siguis malparlada!
Perdó.
- Has vist res, Eileen? - No res, Eddie.
- Res de res? - Em sap greu, és un matí tranquil.
- Truca a la policia. - Un altre cop?
Va dir que si passava res, li truquessis.
D'acord.
- Papa, em sap greu. - Vine. No és culpa teva.
No passa res.
Per molts anys.
Han sortit tots, oi?
Has vist res, company?
- No? - No, tio.
- Ningú ha vist res? - No, ho sento.
Ho trauré amb aigua i sabó.
És increïble que no hàgiu vist res.
- Quan vas veure la furgo per últim cop? - Anit, en aparcar.
Quina hora era?
No ho sé, cap allà les vuit.
- Les vuit? - Més o menys.
Des de les vuit fins ara.
"Pedòfil".
Esperi.
P-E-D-Ò-F-I-L.
Sí, ja ho veig.
No ho sé, ho he de decidir jo?
Potser pensen que ho és en Jamie o potser l'Eddie.
Li fem una foto?
No cal que vingui. El meu marit ho traurà. Li fem una foto?
No, maca, no esperaré. Li faré fotos, sí?
I la meva filla li les enviarà per correu, sí? Gràcies, maca.
Fes-li tres fotos i envia-les a la Sam.
La tinc als contactes.
Marrecs imbècils.
Ei.
- Tranquil·la. - És el teu aniversari.
Sí, però ells no ho sabien. Tu, tranquil·la.
Pensa en la Lisa.
- Gràcies per dir-me què he de fer. - No és això.
Només dic que pensem en ella, sí?
Eddie, ja n'estic farta.
Reina, no comencis. No diguis res.
- Què estic dient? - Ja ho saps.
I no passarà. No tornarem a tenir aquesta conversa.
Entesos?
Ja ho hem parlat tot.
El jutjaran d'aquí a un mes. Tothom el mirarà.
Sí, però a nosaltres, no.
I és darrere d'una pantalla. L'estan amagant, això és tot.
Fan una feina fantàstica.
L'estan protegint. Ja ho hem parlat amb els advocats.
Això no millorarà.
- La mare diu que et pot aconseguir feina. - No em cal!
Per què voldria que ta mare em busqués feina?
Tinc feina aquí. Tinc gent que depèn de mi.
- Ja ho sé, però... - I l'institut de la Lisa?
La vols treure de l'institut? Li vols arruïnar la seva vida també?
Penses que si tornem a Liverpool, tot millorarà?
T'asseguro que serà deu cops pitjor, i tu ho saps.
Tu ho saps, reina. Saps que serà pitjor.
No hem fet res malament.
- Hem fet res malament? No. - No.
No, així que no ens mudarem. No ens mudarem, Mand, i ja està.
- Merda. - Tranquil.
Ho netejaré... Em sap greu.
Em sap greu, ho netejaré.
- Papa? - Què hi fas, aquí?
No escoltis d'amagat.
Tranquil·la, ho netejaré.
Has enviat el correu?
Sí.
- Té, el telèfon. - Gràcies.
Amb qui parles?
Amb en Billy.
És cert, com va això?
No és cosa teva.
El papa està bé?
El papa està bé.
Li estic donant espai perquè és el que faig sempre.
S'estima la furgo.
No se l'estima, és només una furgoneta.
No ho sé. No...
No crec que faci res amb aigua i sabó.
Jo no sé res de pintura, i tu?
- Estàs emprenyada, oi? - No, i ara.
No.
És només que no entenc a qui diuen pedòfil.
Té tretze anys. Són tan idiotes que no deuen saber què vol dir.
Perquè òbviament no parlen del papa i jo... En Jamie no...
Ell...
L'altre dia em vaig trobar passant l'aspiradora a la seva habitació.
Sí?
No sabia què fer.
Jo no hi puc entrar.
- Estàs bé? - Sí.
En Billy et cuida?
Mama, en Billy no em cuida. Pots deixar de dir-ho?
Jo em puc cuidar sola. Ja ho faig.
Ningú...
Ningú m'ha escrit "pedòfila" a l'armariet a l'institut, això està bé.
- D'acord. - Mand, on és l'esponja gran?
Sota la pica.
- No, no la trobo. - Que sí, mira bé.
Ja ho faig!
Molt bé, ara vinc. Vaig a ajudar a ton pare.
Vols un te?
No, estic bé.
Entesos, t'estimo.
I jo a tu.
- L'has trobada? - Sí.
- Vols un te? - No, gràcies.
- Tot bé, Eileen? - Sí, Eddie, gràcies.
- Vols una cadira? - No.
- Per descansar les cames? - No, no.
- I una mica de te? - No, gràcies.
Potser ens sobra pastís, si en vols.
No? Que et bombin, vella xafardera dels ous.
Hola, pedòfil!
Ei! Escolteu!
- Ei! - Hola, pedòfil!
Ho heu fet vosaltres?
Ho heu fet?
Pedòfil!
Perdona'm, reina. Vigila. Ho sento.
- No surt. - Ah, no?
No.
- I amb lleixiu? - No funcionarà.
- Em sap greu. - No passa res.
- Hem d'anar a Wainwrights. - Ara?
- Sí, hi hem d'anar ara. - Per què?
Perquè ho he de treure, Mand. No puc...
No puc anar a treballar amb això a la puta furgoneta.
- Oi que no? - Ja ho sé, però...
Va, anem-hi ara. No trigarem. Va, anem. Lisa!
- Lisa, reina, baixa! - Què?
Posa't l'abric. Anem a Wainwrights.
- No em puc quedar aquí? - No, no pots.
Han destrossat la furgoneta.
Qui sap què faran després? No et deixaré aquí sola.
Per què hi he d'anar?
- Perquè t'ho demano jo! - Tinc l'esmorzar a mitges.
Noies, si us plau! Feu-me el favor.
- Ajuda'm, reina, m'hi estic esforçant. - Molt bé, hi anirem tots.
- Sí? - Recuperarem el dia.
Com?
- Que recuperarem el dia. - D'acord.
- Sí. - El recuperarem.
- Apagaré això. - És el meu aniversari, no?
Recuperem el dia.
Anem a Wainwrights per celebrar el teu aniversari?
Sí, és per mi.
No tenia una merda quan era un nen. Considera't afortunada.
No tenia ni carbó per Nadal. Au, puja.
- Tanca bé la porta reina. - Ja ho faig.
Vigila la casa, Eileen, sí?
És clar que sí.
- Sí? - La vigilaré.
- Recorda avisar la patrulla veïnal. - Eddie.
Era un comentari.
- Mira-la, a la tanca. - Adeu, maca!
Vella xafardera dels ous.
Recuperarem el dia, sí?
- Sí. - És el que has dit, no?
Lise, posa música. Tria alguna cosa amb uns bons baixos.
Què vols dir?
Tota bona música té bons baixos.
M'entens? Et cal un bon baix.
No aquesta merda amb pianet o la ximpleria de música electrònica.
Vull un bon baix i sentir que soc al cel.
Quines bajanades.
I una cosa més,
quan tornem de Wainwrights, anirem a fer un volt.
- Un volt? - Sí, un volt.
Un volt en família.
I què faràs al teu volt en família?
No ho sé.
- Pujar un turó. - Un turó?
Sí, i anirem al zoo.
Jo no vaig al zoo, que tinc quasi divuit anys,
- Doncs a patinar sobre gel. - Tu patinaràs?
Sí, què passa?
- Molt bé, doncs al cine. - Sí, això sí.
- Si he d'escollir, prefereixo això. - Sí?
- Sí. - Al cine?
- Sí. - Genial, doncs, al cine.
- Mand, tu vols anar al cine? - Sí.
Molt bé, mirarem per internet què fan.
Què t'ha agafat?
No res, reina.
És només
que vull solucionar...
- Solucionar el problema d'avui. - El problema d'avui.
I jo estic ajudant.
Gràcies.
Solucionar el problema d'avui?
- És el que diu la terapeuta. - Què estem solucionant?
No res.
Només trobo que és bona idea que anem al cinema.
Sí, però primer esmorzarem.
Sí.
M'està fent un esmorzar complet, amb botifarró i tot.
Botifarró?
Li n'he comprat.
- Moriràs jove. - Això he dit jo.
I també pa fregit.
He comprat pa del bo, justament.
La teva mare és una bona dona.
A mi m'ho diràs.
- Ei! - Perdó.
Doncs ja està, decidit. Recuperarem el dia.
Anirem, agafarem les coses,
tornarem a casa,
la Lise i jo netejarem la pintada mentre tu prepares l'esmorzar,
ens canviarem, anirem al cine i menjarem una immensitat de crispetes.
- Sí. - Podem sopar xinès?
- I tant. - Sí!
Què vols?
De tot.
- De tot? - De tot, tinc molta gana.
Molt bé.
Fa segles que no vaig al cinema.
- Sí. - Has trobat ja la cançó?
És que no sé què té un bon baix.
Posa...
Escriu: "A-ha".
Com "a-ha".
"Take on Me."
- Això no té un bon baix. - Sí que el té.
- No, no el té. - Que sí!
- No tenien ni un baixista. - Que sí, en Paul.
- Qui? - En Paul.
Tocava el baix i també sabia tocar la bateria.
- N'estàs segura? - Que sí, jo era del club de fans.
Déu meu.
- Tu també, oi? - Sí.
La mama tenia pòsters a les parets, i xapes i bufandes.
- M'encantaven les xapes. - No m'ho havies dit mai.
Fa molt d'això, quan començàvem a sortir,
abans de casar-nos, en una de les primeres festes de l'escola
vas decidir posar-me a prova.
- I ara. - Que sí.
Que no era una prova.
El papa portava una perruca rosa estúpida.
Tothom reia, però al papa això mai li ha importat.
M'encantava aquella perruca, era l'hòstia.
I era la meitat de la festa, així que ningú ballava encara.
Quants anys teníem? Tretze anys?
- Érem a tercer. - Això és novè per a tu.
I el DJ era el Sr. Barnes, el professor de geografia.
- La bola de bitllar. - Sí.
S'estava desesperant perquè ningú ballava perquè ens feia massa vergonya.
- A-ha encapçalava totes les llistes. - Sí.
I el papa... Va ser de bojos.
Va començar a ballar sol enmig de la pista.
- No va ser així. - Que sí.
En Barnesy era un gran professor, però fotia pena com a DJ.
Li donava un cop de mà, el volia ajudar.
I tothom anava per terra, rient-se de ton pare.
- No reien. - I tant que sí.
Ningú reia. Admiraven els meus moviments de northern soul.
- Northern soul? - Sí.
- És aquesta? - Era un ballarí fantàstic.
- És cert. - Ja ho sé.
Però llavors, bé,
va començar a relliscar i a patinar per la pista.
Però digues-li la veritat, explica-li per què.
- Per què? - Sí, explica-li-ho.
- M'havia comprat unes sabates de bitlles... - No...
De segona mà per anar a conjunt amb la perruca.
Però no sabia que no tenien adherència.
- Perquè són de bitlles! - No tenien adherència.
I, llavors,
rellisca i patina
i s'obre de cames i cau de morros.
Bajanades.
I s'aixeca
i s'havia donat un cop al nas.
Tenia sang per tota la cara
i tothom es pixava de riure.
I llavors va dir: "Que em dessagno!"
Durant anys t'ho cridaven a l'escola, oi?
Soltaven: "Que em dessagno!"
- Putes sabates. - Però va ser graciós.
M'alegro que ho trobessis graciós.
M'encantaven. Hauria fet el que fos per tots els del grup.
Sí, hauria fet el que fos per ells.
Si la teva mare s'hagués sortit amb la seva, tu series molt diferent.
T'assemblaries a un d'ells...
Hauries tingut cara noruega, m'entens?
T'assemblaries a l'Erling Haaland o a algú així.
- Vas relliscar per aquest tros. - Te'n recordes?
"Que em dessagno!"
Vam passar la resta de la nit asseguts junts.
Ja no podia ballar amb aquelles sabates.
I em vas acompanyar a casa patinant.
Els avis m'esperaven desperts, i mon pare et va preguntar si t'havies barallat.
I vas i li dius, tot seriós: "Més o menys."
- I em vas menjar la boca. - Papa!
- Déu meu. - Ho vas fer.
Papa, no, para!
El meu primer petó amb llengua.
- Papa! - No ho oblidaré mai.
- Ben endins. - Papa!
- Me la vas ficar fins a la gola. - Papa!
Potser sí.
Però tens traça a agafar-me de la mà.
- Ho fem aquí? - Sí.
- No. - Per què no?
- No. - Avergonyirem a la nostra filla.
- No, no vull. - Què vols dir?
Hauries d'estar contenta. Et vam fer amb amor.
Papa, para.
Amb romanticisme i pètals.
No!
Sí, ets una nena de l'amor.
Va.
- Una nena feta d'arcs de... - Papa!
I dents de lleó i narcisos.
Sí, molt bé.
Sou uns immadurs.
Uns marrecs.
- I què busquem? - Hora de florir.
Aprofitin...
No ho sé. Alguna cosa per treure la pintura.
Ens veiem aquí després.
I què fem nosaltres?
No ho sé, gasteu diners. Hi teniu la mà trencada, oi?
- Sí, i tant. Meravellós. - Sí.
Va, a gastar diners.
Disculpi.
Necessita res?
M'han pintat la furgoneta amb esprai. Sap com ho puc treure?
Sí, és clar.
Jo no en sé gaire, però el meu company el podrà ajudar.
Quint?
On s'ha ficat? Quint?
- Ell sap d'aquestes coses. - Molt bé.
- Tot bé? - Sí.
Diu que li han pintat la furgo amb esprai i ho vol treure.
Ha provat amb aigua i sabó?
- Sí, no li ha fet res. - La seva mànega té molta pressió?
- Ho he fet amb esponja. - Necessitarà una mànega.
I un dissolvent i alcohol fort.
Vodka serviria. Si és isopropanol, millor.
Utilitzi un drap de microfibra amb moviments circulars.
Què és això?
En venem.
- Segueixi'm. - Gràcies.
Llavors, moviments circulars amb un drap.
I resar una mica, però és el millor que pot fer.
Resar una mica? Un drap no ho traurà?
Quedaran restes.
Si ho vol treure del tot, l'haurà de repintar.
Què és?
Una firma?
Marrecs... Jo en culpo els pares.
Em pot dir on és la pintura blava?
Si ho vol pintar, ho haurà de fer amb esprai.
No m'ho puc permetre. Digui'm on és la pintura blava.
Qualsevol color, no cal que sigui el mateix.
- Només ho vull treure de la furgoneta. - Ja sé qui és.
He vist fotos seves a Facebook.
- Em pot dir on és la pintura? - Sí, just aquí.
- Em sap greu, no el volia avergonyir. - No passa res.
És només...
Soc al seu bàndol.
Al del seu fill, per si val d'alguna cosa.
Perquè no ho va fer, oi?
On diuen que hi havia les ganivetades...
Hi ha os als punts de penetració.
Si s'inventen coses, almenys que siguin anatòmicament possibles, m'entén?
I...
He vist les fotos d'ella.
Té el meu suport...
- Em pot dir on és la pintura? - Sí.
- Només vull la pintura. - Sí.
Busqui-li un bon advocat.
Si fa un finançament col·lectiu, molts hi participaran.
Aquí té la pintura.
Hola, tot bé? Els puc ajudar?
Papa.
Saps què?
Crec que hi ha gent que ve per divertir-se,
perquè era a la secció de les càmeres de pneumàtics,
superavorrida, però hi havia un paio que s'estava allà
i no parava de somriure. Era raríssim.
Li hauria d'haver fet una foto perquè era tan...
El següent.
- Res més? - No, gràcies.
- Voldria unir-se al nostre club? - No.
No? D'acord. Seran 34,99 lliures.
- Papa, estàs bé? - Vol el rebut?
No, gràcies. Sí, estic bé.
Sí, és... Només tinc gana, res més.
D'acord.
- He comprat una planta ben maca. - Que bé.
Agafa això.
Crec que li feia gràcia a un paio a la zona de pneumàtics.
Li diré a la Jane que vingui, és un bon lloc per trobar parella.
Què?
És ell, oi?
- Qui? - M'està seguint?
Se n'estan fotent, oi? Em prenen per imbècil.
- Eddie! - Merda!
- Vine aquí, malparit! - Eddie!
Vine, aixeca't, collons!
- Eddie! - Has estat tu?
- Què? - Has estat tu?
- Era una broma. - Doncs no fa ni puta gràcia.
És graciós? No somriguis, que et trauré el somriure d'una bufetada.
No ho tornis a fer!
Escolta'm, imbècil. Aixeca't!
- Aixeca't! Escolta'm! - Molt bé.
- Això no es fa, entesos? - Sí.
No tens ni puta idea del que he viscut. No te'n riguis, hòstia.
No et riguis de mi.
Fot el puto camp.
No t'apropis a la meva família!
- Va, corre. - Espera'm.
No et deixis la bici dels collons!
- Va. - Espera.
Què fas?
Eddie!
Eddie, va.
Eddie, puja a la furgoneta i tornem a casa.
Dona'm la planta, reina.
Dona'm la planta i la bossa.
Dona'm la bossa, va.
Va, noies, pugeu per l'altre costat.
- Netejarà això? - Com diu?
Netejarà això?
- No. - És un desastre.
- Ho pagaré. - Ho ha de netejar.
- I una merda. - Eddie!
- Està gravat... - Calli, desgraciat!
- Calli i torni a la puta botiga! - Està gravat.
Vostè i el seu col·lega, desgraciats!
Papa... l'agafo?
Endavant.
- És una trucada de... - Jamie Miller.
Del centre educatiu de seguretat Standling.
És una trucada des d'una presó d'Anglaterra o Gal·les.
Totes les trucades es graven
i és possible que les escolti el personal de la presó.
Si no vol acceptar la trucada, pengi ara.
Papa?
Hola, xaval.
Et volia felicitar.
Gràcies.
Gràcies per trucar.
Has rebut la meva targeta?
Sí.
L'has dibuixada tu?
Sí.
Ja m'ho pensava.
Li he dit a la mama que estava molt bé.
No recordava que t'agradava dibuixar.
Sí, per això he tornat a fer-ho.
Va tot bé?
Ara que tot s'ha calmat?
Sí, tot va bé.
Els bibliotecaris em tracten bé, però...
alguns reclusos em molesten al pati, però no és res.
Ja saps què fer, oi?
Sí, hi ha gent amb qui puc parlar.
Molt bé.
Què faràs avui?
Ara em menjaré un bon esmorzar.
- Encara no has esmorzat? - No.
Encara no, he tingut feina.
Després anirem al cine.
I després la Lise vol anar a un xinès.
Llagostins kung pao?
Sí, com t'ho saps.
T'han donat bons regals?
Encara no he obert els regals.
- Papa? - Sí?
Jo...
Sé que avui no toca,
però acaba de passar i...
Què ha passat?
Digues-m'ho, no pensis que és el meu aniversari.
Bé...
ara que s'apropa el judici,
ho he estat pensant i...
canviaré la meva declaració.
Hola?
Papa...
Em sap greu, però em declararé culpable.
Hola, rei, també som aquí.
Hola, Jay.
Què?
El menjar és millor, rei?
Sí, està bé.
Pensava que només parlava amb el papa.
Els he escrit sobre les teves intoleràncies.
Gràcies.
Encara et passes el dia al gimnàs?
Quan em deixen.
Et faràs culturista o què?
No, i ara.
He de penjar, hi ha gent esperant.
Molt bé, rei.
A l'hora de sempre a finals de setmana?
Perfecte.
- Papa? - Sí?
Jo...
Em sap greu.
I per molts anys.
Grà...
Sortiu per aquí.
Compte amb la pintura.
Estarà bé?
Sí, va, sortim.
Va.
Què ha passat, maca?
Uns marrecs, oi?
Que et bombin, Eileen.
No ha reparat bé aquesta finestra.
No l'ha segellada bé. Anit vas notar corrent?
- És la samarreta que et vaig comprar? - Ho hauria d'haver fet jo.
Sí.
- Sí. - Et queda molt bé.
Estàs bé, per tenir 50 anys.
Oblidem-nos d'això del cine.
No ho cancel·lem. M'he canviat i tot.
- No passa res, deixem-ho estar. - No, hi anirem.
No passa res.
- Segura? - Sí.
Gràcies.
L'he trobat millor que la setmana passada.
No t'ho ha semblat?
Potser prendre una decisió l'ha fet sentir millor.
- Recordes què va dir la Jenny? - Sí.
Sí, i no ho faig.
No m'estic tancant. De debò que no.
- Per què ets així? - Així, com?
Tu eres allà dins amb ell.
Jo ni he vist el vídeo.
No hi tornem, si us plau.
És l'únic que dius últimament.
"No hi tornem. No en parlem més."
Em refereixo a això de tu hi eres, jo no. Podem no repetir-ho?
- No deia això. - I què deies?
Tu has vist el vídeo i jo, no.
Tu no ets així.
Amenaçant nens, destrossant la furgoneta...
Sé que estàs enfadat.
Però que es declari culpable és, probablement, el millor.
I si fossis sincer, tu també ho veuries.
Vaig veure el que vaig veure.
No m'ho volia creure.
I quan ho vaig veure...
Eddie, et conec des que tenies borrissol.
Sobreviurem.
I si no podem?
- La Jenny diu que quan ens sentim... - Se me'n fot.
Se me'n fot el que digui la Jenny. No és aquí ara.
Mai no sortia de l'habitació.
Tornava a casa, tancava la porta, pujava i s'asseia a l'ordinador.
Veia el llum encès a la una de la matinada.
I trucava i deia:
"Jamie, va, rei, que demà tens classe."
I apagava el llum, però mai no deia res.
No hi podíem fer res.
Tots els nens són així avui dia, oi?
No saps què estan mirant a l'habitació.
Podria estar mirant porno o ves a saber.
Com el paio que em va sortir al mòbil,
parlant de com tractar les dones i com els homes havien de ser homes.
Només buscava una cosa per al gimnàs.
No els pots controlar sempre, reina, no pots.
Té molt mal geni, però tu també.
No diguis això.
No ho va treure de mi, oi?
- Ho va treure de mi? - No.
Però de vegades penso que ho hauríem d'haver aturat.
Haver-ho vist i haver-ho aturat.
No podem pensar així.
Te'n recordes? Ho va dir ella.
No és culpa nostra.
No ens en podem culpar.
El vam fer nosaltres,
no?
Quan tenia la seva edat, mon pare em cardava.
De vegades es treia el cinturó i em pegava un cop rere l'altre.
I em vaig prometre...
Vaig dir: "Quan tingui fills, no ho faré mai."
Mai els ho faré als meus fills.
I no ho he fet, oi?
Només volia ser millor.
Però ho soc?
Soc millor?
Ho has intentat ser.
Tots dos ho hem fet.
Sí, ho he intentat.
El vaig portar a futbol, perquè pensava que el faria més fort.
Però era un sapastre.
Sempre el posaven de porter.
I jo el mirava des de la vora del camp,
mentre la resta dels pares se'n reien.
I sentia que em mirava.
I jo no el podia mirar, Mand.
No podia mirar el meu propi fill.
Ell t'idolatrava.
I el vaig apuntar a boxa.
Pensava que serviria d'alguna cosa.
No hi va durar gens.
Ja ho sé.
- Abans dibuixava, te'n recordes? - Sí.
Seia a la taula de la cuina i dibuixava.
- I hi tenia traça. - Sí, i li encantava.
Hi tenia molta traça. Li encantava. S'hi passava hores.
I ho va deixar de fer.
Volia un ordinador i li'n vam comprar un.
Li vam comprar l'escriptori, el teclat, els auriculars, tot.
I jugava a la videoconsola amb ell, te'n recordes?
Sí.
Llavors, el negoci va millorar.
Marxava a les sis i tornava a les vuit de la tarda.
Jo tornava més aviat i tampoc no feia gaire.
Eres una bona mare.
Ets una bona mare.
Potser si hagués prestat més atenció...
Però era a la seva habitació.
- Pensàvem que estava segur. - Sí.
No ens ho semblava?
Quin mal hi podia fer, allà?
Pensava que fèiem el correcte.
Jo era una bona mare.
- Ho eres. - Soc una bona mare.
Tu ets un bon pare, un gran pare.
Però nosaltres el vam fer.
Si mon pare em va fer a mi...
com vaig fer jo això?
Vine aquí.
No sabíem què anava a fer.
Per això et volia a tu allà dins. Sabia que no t'ho creuries.
Pensava que el protegiries.
Ho hauria d'haver fet?
No podies.
- El podria haver protegit? - No.
Hauríem d'haver fet més o...?
Crec que seria millor
que acceptéssim que potser sí.
Crec que estaria bé que ho penséssim.
Encara veig el meu nen.
Una mica ximple.
Jugant al laberint grimpador.
Dibuixant monstres a baix.
Menjant gelat.
I empastifant-se tota la cara.
S'empastifava tota la cara.
La seva carona.
Sembla que era ahir.
Ho era.
No deixava de repetir-ho.
Només feia que dir: "No era jo."
"Papa, no era jo."
I jo el creia.
I llavors vaig veure el vídeo.
Com?
Tant de bo hi haguessis estat tu.
Si t'hagués escollit a tu, ho hauries fet millor.
- No. - Sí, i tant.
No.
Ho hauries fet millor.
Esteu bé?
- Sí, tot bé, reina? - Sí.
Això és nou?
És molt maco.
- Sí. - No és nou, només...
Només ho porto diferent perquè...
Bé, ja sabeu, les combinacions.
Us ho dic sempre, les combinacions ho són tot.
Jo només...
He pensat que era una bona ocasió per arreglar-me.
És l'aniversari del papa.
Això t'ho va regalar la mama?
Sí.
És maco.
- Jo també m'hauria d'arreglar. - I ara.
Estàs preciosa així.
Lisa, em sap greu, reina.
- Entre els marrecs i la furgoneta. - La furgo...
No és per a tant, sembla que està pitjor,
però ja no es pot llegir la paraula.
La portaré perquè la pintin.
Han estat aquells nois?
Sí, els coneixes?
Sí, són...
- Són uns imbècils, la veritat. - Aquesta boca.
Perdó.
- Si et molesten... - Papa, tot...
Tothom em molesta.
La germana d'en Jamie...
Però ens quedarem aquí.
No ens n'anirem. No ho podem fer.
- Sí que podem. - No.
Mama, si ens n'anem, millorarà durant un temps,
però llavors algú ho descobrirà
i tothom ho sabrà
i serà encara pitjor.
Ja saps...
És en Jamie.
És família.
Oi?
Havíem pensat de cancel·lar el cine.
Sí, això...
Està bé, podem...
- Lloguem una pel·li? - Sí.
- Bona idea. - Comprem crispetes.
- En tenim. - Sí.
- Demanem menjar per emportar. - Sí!
- Sí. - Si us plau.
- Galetes de gamba per a tothom? - Galetes de gamba per a tothom.
Què us sembla si esmorzem?
- Comencem amb l'esmorzar? - Sí.
Som-hi.
Al botifarró aviat li sortiran potes i caminarà.
- Pararé taula. - Gràcies.
- T'ajudo. - Ni t'ho pensis, senyor de l'aniversari.
Com l'hem feta a ella?
Igual que a ell.
Em sap greu, fill.
Ho hauria d'haver fet millor.
Subtítols: Roser-Agnès Navarro