ADOLESCENȚĂ CORUPTĂ
13 LUNI
Miroase minunat.
Doar e ziua ta.
Pot să-ți fac un mic-dejun englezesc o dată pe an.
La mulți ani, bătrâne!
Sunt măritată cu un bătrân.
- Și tu întinerești, nu? - Exact, obraznicule.
Iau o pastilă specială.
Ce e ăsta? Sângerete?
- De la măcelărie. - E foarte rău pentru mine.
Știu, dar îți place foarte mult.
Tu îmi placi mai mult.
Doar când îți fac prăjeli.
Nu. Și de Crăciun, când porți jartiere.
Măi!
Lasă-mi jartierele în pace, că te apucă entuziasmul!
Prea târziu.
- Mai încolo. - Hai, dragă! Doar cinci minute.
Niciodată doar cinci minute.
- Cinci minute. - Se trezește după 12.
Nu când împlinește tatăl ei 50 de ani.
Mai târziu. Haide, fii cuminte! Uită-te la felicitările de ziua ta!
Îmi strici bucuria.
Vrei omletă sau ouă poșate?
- Prăjite. - Vei muri de tânăr.
Voi muri fericit.
De la tata și Jean.
Scrisă de Jean.
Cu cinci lire.
Și o halbă costă mai mult de atât.
Nu.
Ce desen frumos!
Te-a făcut chipeș.
LA MULȚI ANI! CU DRAG, J
- Arăt bine, nu? - Da.
S-a străduit.
- Drace! Tată? Tată, ai văzut dubița? - Ce?
- Dubița de afară. Ai văzut-o? - Nu.
Eu...
Ce nai...
PEDO
- Tată... - Drace!
Îmi pare rău.
- Nu știu ce... - Nu e vina ta.
- Ce dobitoci sunt! - Vorbește frumos!
Scuze.
- Ai văzut ceva, Eileen? - Nimic, Eddie.
- N-ai văzut nimic, nu? - A fost liniște de dimineață.
- Sună la poliție! - Iarăși?
Așa a spus. Să sunăm dacă se ivește ceva.
Bine.
- Tată, îmi pare rău. - Vino! Nu e vina ta.
E în regulă.
La mulți ani!
Au ieșit toți, nu?
Ai văzut ceva, amice?
- Nu? - Nu, amice.
- Niciunul? N-ați văzut nimic? - Nu. Scuze.
Da, cu apă și săpun se duce vopseaua.
Nu pot să cred că n-ați văzut!
- Când ai văzut dubița ultima oară? - Când am parcat aseară.
Pe la ce oră?
Nu știu. Cred că era ora opt.
- Ora opt? - Pe la ora opt.
De la opt până acum.
„Pedo.”
Un moment.
P-E-D-O.
Da, văd.
Nu știu. Eu să aleg ce înseamnă?
Poate i se adresează lui Jamie. Sau lui Eddie.
Facem o poză?
Nu e nevoie să veniți. Va șterge soțul mesajul. Fac o poză?
Nu, scuze, dragă, nu aștept. Fac trei poze, bine?
Și le trimite fiica mea într-un e-mail. Mulțumesc, dragă.
Trimite-i lui Sam un e-mail cu trei poze!
E în lista mea de contacte.
Ce fraieri!
- Calmează-te! - E ziua ta.
Da, dar sigur nu știau, nu?
Calmează-te! Gândește-te la Lisa!
Mersi de instrucțiuni.
Nu-ți dau instrucțiuni.
Spun doar să ne gândim la ea, bine?
Eddie, m-am săturat de asta.
Te rog, nu începe! Nu spune nimic!
- Cum adică? - Știi ce vrei să spui.
Și nu facem asta. Nu mai purtăm conversația asta. Nu din nou.
Da?
Deja am vorbit.
Procesul e-n patru săptămâni. Toți se vor holba.
Dar nu la noi, nu?
Și va fi în spatele unui ecran mare, nu? Va fi ascuns.
Da, fac o treabă tare bună.
Îl protejează. Am vorbit despre asta cu avocații.
Nu va fi mai bine.
- Mama te poate ajuta cu munca. - N-am nevoie de mama ta!
De ce aș vrea să mă ajute mama ta cu munca?
Am de lucru aici. Băieții depind de mine.
- Știu, dar... - Fata are liceul de terminat, nu?
Vrei s-o scoți de la liceu?
Vrei să-i distrugem și ei viața?
Va fi mai bine dacă ne întoarcem la Liverpool?
Îți promit că va fi de zece ori mai rău, tu știi asta.
Știi asta, dragă. Știi că va fi mai rău.
N-am greșit cu nimic, nu?
Am greșit cu ceva? Nu.
Nu, deci nu ne mutăm. Nu ne mutăm, Mand. Încheiem discuția.
- Drace! - Nu-i nimic.
Fac eu curat. Îmi pare rău.
Îmi pare rău. Fac eu curat.
- Tată? - Ce faci acolo?
Nu trage cu urechea!
Stai liniștită! O să șterg.
Ai trimis e-mailul?
Da.
- Poftim telefonul! - Mulțumesc.
Cui îi dai mesaje?
Lui Billy.
Da. Și cum merge?
Nu e treaba ta.
Tata e bine?
Tatăl tău e bine.
Îl las în ritmul lui, fiindcă așa procedez eu.
Iubește dubița aia.
N-o iubește. E doar o dubiță.
Nu știu. Eu nu...
Nu cred că va reuși doar cu apă și săpun.
Nu știu nimic despre vopsele. Tu?
- Ești furioasă, nu? - Nu.
Nu sunt.
Doar că nu înțeleg cine ar trebui să fie „pedo”.
Adică, are 13 ani. Idioții probabil nici nu știu ce înseamnă.
Și, evident, nu e tata, iar eu... Jamie nu era...
El...
Ieri eram în camera lui, dădeam cu aspiratorul.
Da?
Nu știam ce să fac.
Nu pot intra acolo.
- E în regulă. - Da.
Billy are grijă de tine?
Mamă, Billy nu are grijă de mine. Poți să nu mai spui asta?
Pot să am grijă de mine singură, da? Am grijă de mine.
Nimeni nu...
Nimeni nu mi-a scris „pedo” pe ușa vestiarului, deci e bine.
- Bine. - Mand, unde e buretele ăla mare?
E sub chiuvetă.
- Nu e. Nu-l găsesc. - Ba da. Uită-te bine!
Mă uit!
Bine, cobor acum. Mă duc să-l ajut pe tatăl tău.
Vrei un ceai?
- Nu, mersi! - Bine.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
- L-ai găsit? - Da.
- Vrei un ceai? - Nu, mersi!
- Totul bine, Eileen? - Da, Eddie, mersi.
- Vrei un scaun, dragă? - Nu.
- Ca să-ți odihnești picioarele? - Nu.
- Vrei un ceai, dragă? - Nu, mersi!
Sau poate o felie de tort, dacă vrei.
Nu? Atunci valea, vacă bătrână și băgăcioasă!
Salutare, pedo!
Măi!
- Măi! - Salutare, pedo!
Voi ați scris pe dubița mea?
Da?
Pedo!
Scuză-mă, dragă! Ai grijă! Scuze.
- Nu se duce. - Nu?
Nu.
- Încerci cu clor? - Nu se duce nici așa.
- Scuze. - E în regulă.
- E de mers la Wainwrights. - Acum?
- Da, acum. Mergem acum. - De ce?
Fiindcă vreau s-o șterg, Mand. Nu pot...
Nu pot merge la muncă cu mesajul ăla pe dubiță, nu? Zi!
- Pot? Nu pot. - Știu, dar...
Haide, să mergem! Nu durează mult. Haide, să mergem! Lisa!
- Lisa, coboară, scumpo! - Ce?
Ia-ți haina! Mergem la Wainwrights.
- Nu pot să rămân aici? - Nu poți să rămâi.
Au vandalizat dubița.
Cine știe ce le mai trece prin cap? Nu te las singură.
De ce aș vrea să merg?
- Fiindcă îți cer eu! - Eddie, pregătesc micul-dejun.
Fetelor, vă rog! Faceți-mi pe plac!
Dragă, ajută-mă, te rog! Încerc.
Bine. Da, mergem toți.
- Da? - Ne reluăm planurile.
Adică?
- Ne reluăm planurile. - Bine, da.
- Da. - Le reluăm.
- Opresc aragazul. - E ziua mea, nu?
Să ne reluăm planurile!
Mersul la Wainwrights e o recompensă de ziua ta?
Da. Pentru mine, chiar este.
Când eram mic, nu aveam nimic. Consideră-te norocoasă!
N-am primit nici măcar o mandarină. Bine, urcați!
- Încuie ușa cum trebuie! - Bine.
- Fii atentă la casa noastră, da, Eileen? - Sigur că da.
- Da? - Voi fi atentă.
Să anunți și Paza Cartierului, da?
Eddie!
Am zis și eu.
- Chiar la gard. - Pa, dragă!
Băbătie băgăcioasă...
Da. Hai să ne reluăm planurile, da?
- Da. - Asta ai spus, nu?
Lise, pune niște muzică! Ai grijă să alegi o melodie bună, cu bas mișto!
Ce tot spui acolo?
Melodiile bune trebuie să aibă și bas.
O parte cântată la chitară bas.
Nu porcării la pian sau gunoaie de alea drum and bass.
Vreau aud un bas ca lumea și să mă bucur de el.
Ce prostii vorbești!
Și încă ceva.
Când ne întoarcem de la Wainwrights, mergem undeva.
- Undeva? - Da, mergem undeva.
În familie.
Și ce vei face la ieșirea asta în familie?
Nu știu.
- Vom urca un deal. - Un deal?
Da. Și apoi vom merge la zoo.
Nu merg la zoo. Am aproape 18 ani.
- Bine, mergem la patinat. - Tu, la patinat?
Da. De ce n-aș patina?
- Bine, mergem la film. - Da, asta mi-ar plăcea.
- Asta aș alege. - Da?
- Da. - Filmul?
- Da. - Bine, fain. Mergem la film.
- Mand, vrei la film? - Da.
Da? Aruncă o privire pe internet, ca să vedem programul.
Ce te-a apucat?
Nu m-a apucat nimic.
Doar
sunt interesat să rezolv...
- Să rezolv ziua de azi. - Ziua de azi.
Și eu te ajut.
Mulțumesc.
Să rezolvi ziua de azi?
- Asta tot spune terapeutul. - Ce rezolvăm?
Nimic.
Cred că ar fi o idee bună să mergem la film.
Da. Dar, mai întâi, luăm micul-dejun.
Da.
Îmi face mic-dejun englezesc tradițional. Cu sângerete.
Sângerete?
I-am cumpărat eu.
- Vei muri de tânăr. - Asta am spus și eu.
Și pâine prăjită.
Am cumpărat pâine delicioasă pentru asta.
Mama ta e o femeie minunată.
Zici tu.
- Măi! - Scuze.
Bun, deci așa facem. Am rezolvat. Ne reluăm planurile.
Ajungem, cumpărăm marfa,
înapoi acasă,
eu și Lisa ștergem vopseaua cât faci tu micul-dejun,
ne schimbăm toți, mergem la film și cumpărăm o cutie imensă de popcorn.
- Da. - Mâncare chinezească?
- Da, sigur. - Da!
Ce vrei?
De toate.
- De toate? - Da. Mi-e atât de foame!
Bine.
N-am mai fost la film de mult.
- Da. - Ai găsit o melodie?
Nu știu. Nu prea știu nimic cu bas.
Pune...
Scrie „a-ha”!
Adică „a-ha”.
„Take On Me”.
- Ce? Nu are bas. - Ba da!
- Ba nu. - Ba da!
- Trupa nici măcar nu avea basist. - Ba da. Paul.
- Cine? - Paul.
Cânta la bas. Știa să cânte și la tobe.
- Ești sigură? - Sunt sigură. Eram în clubul lor de fani.
Doamne!
- Chiar erai? - Da.
Mama ta avea postere pe perete. Avea insigne, eșarfe.
- Mi-au plăcut insignele. - Nu mi-ai spus niciodată.
Acum mulți ani, la începutul relației,
când eu și tatăl tău începuserăm să ieșim, la un bal de la școală,
ai decis să mă testezi.
- N-a fost un test. - Ba da.
N-a fost un test, îți spun.
Tatăl tău și-a pus o perucă roz.
Toți râdeau, dar lui nu-i păsa când râdea lumea de el.
Mi-a plăcut peruca aia. Era dată naibii.
Și era miezul nopții, așa că nimeni nu dansa încă.
Și cât aveam? Vreo 13 ani?
- În anul trei. - Clasa a VIII-a cum ar veni.
DJ-ul era dl Barnes, profesorul de geografie.
- Cheliosul. - Da. Cheliosul.
Era disperat fiindcă nu dansa nimeni, toți erau prea timizi.
- A-ha era în top pe atunci. - Da.
Tatăl tău... A fost o nebunie.
A-nceput să danseze singur în mijlocul ringului.
- Nu a fost așa. - Ba da.
Nu, Barnesy a fost un profesor grozav. Dar era un DJ de rahat.
Doar i-am dat o mână de ajutor.
Și toți stăteau în jur și râdeau de tatăl tău.
- Nu râdeau. - Ba da.
Nimeni nu râdea, dragă. Toți îmi adorau mișcările de dans.
- Mișcările? - Da.
- Asta e? - Dansam extraordinar.
- Așa e. - Știu.
Dar, deodată,
a început să alunece pe ringul de dans.
Da, dar spune-i adevărul! Spune-i de ce!
- De ce? - Nu, spune adevărul!
Îmi cumpărasem pantofi de bowling...
Nu cred!
De la un magazin caritabil, ca să meargă cu peruca.
Dar nu știam că pantofii ăia nu aveau deloc aderență.
- Că erau de bowling! - Zero aderență.
Așa că
a tot alunecat
până a făcut șpagatul și a aterizat cu fața în podea.
Un fleac.
Apoi s-a ridicat,
dar avea nasul spart.
Îi șiroia sângele pe față, iar lumea râdea isteric.
A strigat: „Nu vedeți că sângerez?”
Ani la rândul, doar asta ți-a strigat lumea la școală.
„Nu vedeți că sângerez?”
- Pantofi de rahat! - A fost amuzant, Ed.
Mă bucur că ți s-a părut amuzant.
Am adorat trupa. Aș fi făcut orice pentru ea.
Da. Ar fi făcut orice pentru trupa aia.
Dacă i-ar fi ieșit planurile, ai fi arătat foarte diferit.
Ai fi semănat cu unul din trupă...
Ai fi avut o meclă norvegiană, înțelegi?
Ai fi arătat ca Erling Haaland sau ceva de genul.
- Urmează partea când ai alunecat. - Îți amintești?
„Nu vedeți că sângerez?”
Restul nopții l-am petrecut împreună.
Nu mai puteam dansa cu pantofii ăia.
M-ai dus acasă. Eu am mers, tu ai lunecat.
Bunica și bunicul tău mă așteptau.
Tata a întrebat: „Te-ai bătut?”
Și tu: „Ceva de genul.” Foarte serios. „Ceva de genul.”
- Apoi m-ai sărutat. - Tată!
- Doamne! - Da.
Tată, nu, gata!
Da. Primul nostru sărut franțuzesc.
- Tată! - Nu-l voi uita.
- Cu limbă și tot. - Tată!
- Mi-ai înghițit amigdalele. - Tată!
Poate că da.
Dar te pricepi să mă ții de mână.
- Să ne ținem de mână? - Da.
- Nu. - De ce nu?
- Nu. - O facem pe fată să se rușineze.
- Nu, dar nu vreau. - Cum adică?
Bucură-te, te-am făcut cu dragoste.
Tată, gata!
- Un copil făcut din romantism și petale. - Nu!
- Da. Copil făcut din dragoste ce ești! - Haide!
- Făcut din curcubeie... - Tată!
Și păpădii, și narcise.
Da, bine.
Ce imaturi sunteți amândoi!
Copii.
- Ce anume căutăm? - E momentul să înflorești.
Profită de...
Ceva cu care să se ducă vopseaua.
Ne întâlnim aici, da?
Și noi ce să facem?
Nu știu. Cheltuiți niște bani! Vă pricepeți la asta, nu?
- Da. Minunat! - Ne pricepem.
Hai să cheltuim niște bani!
Scuze, amice.
Totul bine?
Cineva mi-a vopsit dubița cu spray. Mă întrebam dacă știi cu ce s-o curăț.
Da.
Nu prea mă pricep. Dar colegul meu s-ar putea să vă ajute.
Quint?
Unde a plecat? Quint?
- Da, se pricepe la astea. - Bine.
- Totul bine? - Da, amice.
Dubița lui a fost vopsită cu niște spray. Vrea ceva de șters.
- Ați încercat cu apă și săpun? - Da, nu s-a dus deloc.
- Ați folosit furtunul? - Doar un burete.
Va trebuie să folosiți furtunul.
Și un diluant de vopsea sau alcool.
Votca merge. Izopropanolul e și mai bun.
Cu o cârpă din microfibră, mișcări circulare.
Cum adică?
Avem la vânzare.
- După mine. - Mersi, amice!
Da, mișcări circulare cu o cârpă.
O mică rugăciune. E tot ce puteți face.
O mică rugăciune? Nu se duce vopseaua cu cârpa?
Probabil vor rămâne reziduuri.
Dacă vreți să dispară de tot, trebuie revopsită.
Ce e?
Semnătură graffiti?
Copiii ăștia! Eu dau vina pe părinți.
Îmi arăți unde e vopseaua albastră?
Dacă e vopsea, v-am zis, trebuie revopsită.
Nu-mi permit asta. Arată-mi unde e vopseaua albastră!
Orice culoare e bună. Nu musai albastră.
- Vreau doar să nu se mai vadă. - Mi-am dat seama cine sunteți.
Am văzut poze cu dv. pe Facebook.
- Îmi arăți unde e vopseaua? - Da, chiar aici.
- Scuze, n-am vrut să vă simțiți prost. - Nu-i nimic.
Doar că...
Sunt de partea dv.
A fiului dv. Dacă vă ajută cu ceva.
Pentru că n-a fost el, nu? Adică...
Unde au spus că au găsit răni prin înjunghiere,
era și os în zonele penetrate.
Dacă tot inventezi, măcar să fie corect anatomic.
Știți ce zic?
Și...
Am văzut pozele cu ea.
Eu vă susțin...
- Îmi aduci vopseaua? - Scuze, da.
- Vreau vopseaua. - Sigur.
Luați-i un avocat bun!
Cu o strângere de fonduri, mulți v-ar susține.
Poftim vopseaua!
Bună! Totul bine? Da. Pot să vă ajut?
Tată!
Știi,
cred că unii vin aici doar ca să se simtă bine,
fiindcă eu eram acolo, pe la tuburi interioare.
Era tare plictisitor, dar un nene stătea
și efectiv zâmbea singur. A fost super ciudat!
Sincer, trebuia să fac o poză, că a fost...
Cine urmează?
- Mai doriți și altceva, domnule? - Nu.
- Vreți să vă alăturați clubului? - Nu, mersi!
Nu? Nicio problemă. În total, 34,99 lire.
- Ești bine? - Chitanța?
Nu, mersi! Da, sunt bine.
Da. Doar că... Mi-e puțin foame, atâta tot.
Bine.
- Am luat o plantă frumoasă. Nu e faină? - Ba da.
Ține asta!
Un tip de la cauciucuri îmi arunca ocheade.
Să-i spunem lui Jane să vină aici! E un loc grozav de agățat.
Ce?
El e, nu-i așa?
- Cine? - Mă urmărește?
Își bate joc de mine? Mă ia de fraier?
- Eddie! - Drace!
- Vino încoace, boule! - Eddie!
Vino aici! Ridică-te naibii!
- Eddie! - Mi-ai vopsit dubița?
- Ce? - Tu ai vopsit-o?
- A fost o glumă. - Nu e amuzant, da? Auzi?
E amuzant? Nu zâmbi, puștiule, că-ți șterg eu zâmbetul de pe față.
Nu cumva!
Ascultă-mă, fraiere! Sus!
- Sus! Ascultă-mă! - Bine!
- Nu poți să le faci asta oamenilor. - Da.
Tu nu știi prin ce naiba am trecut. Nu cumva să râzi de mine!
Să nu râzi de mine!
Valea de-aici!
Nu te apropia de familia mea!
- Hai, grăbește-te! - Stai!
Ia-ți și bicicleta nenorocită!
- Haide! - Stai!
Ce faci?
Eddie!
Eddie, vino!
- Eddie, te rog! Să urcăm în dubiță! - Putem merge acasă?
Dă-mi planta! Dă-mi planta, dragă!
Dă-mi planta! Dă-mi și geanta!
Dă-mi plasa! Haide, dă-mi plasa!
Haideți, fetelor! Urcați pe partea cealaltă, vă rog!
- Ștergeți acolo? - Ce-ai zis?
Ștergeți acolo?
- Nu. - Ai făcut dezastru.
- Plătesc. - Trebuie să ștergeți.
- Nici vorbă. - Eddie, vino!
- Sunteți filmat... - Taci naibii, dobitocule!
- Gura! Valea în magazin! - Sunteți filmat.
Tu și tovarășul tău, fraier ciudat ce ești!
Tată, oare să răspund?
Da.
- E un apel de la... - Jamie Miller.
De la Centrul de Formare Standling.
Apel de la o persoană încarcerată în Anglia sau Țara Galilor.
Apelurile sunt înregistrate și pot fi ascultate de personal.
Dacă nu vreți să acceptați apelul, puteți închide.
Tată?
Bună, băiete!
Voiam să-ți spun la mulți ani.
Mersi, amice!
Mersi că ai sunat!
Ai primit felicitarea?
Da, am primit-o.
Tu ai desenat-o?
Da.
Mă gândeam eu.
I-am spus mamei tale că mi s-a părut foarte bun.
Am uitat cât îți plăcea să desenezi.
Da. De asta am început din nou.
E totul în regulă?
Acum că s-au mai calmat apele?
Da. E în regulă.
Bibliotecara e amabilă,
dar mă cam deranjează alți băieți. Dar mă descurc.
Știi ce ai de făcut, da?
Da. Am la cine apela.
Bine.
Ce faci azi?
Voiam să iau micul-dejun.
- Încă n-ai luat micul dejun? - Nu.
Încă nu, băiete. Am fost ocupați.
Cred că mergem la film mai târziu.
Și Lise a noastră vrea la restaurantul chinezesc.
Creveți Kung Po?
Da, știi comanda, băiete.
Ai primit cadouri faine?
Încă nu. Încă n-am primit cadourile, Jay.
- Tată? - Da?
Eu...
Eu știu că azi nu e ziua potrivită,
dar pur și simplu s-a întâmplat și...
Ce s-a întâmplat?
Spune-mi! Uită că e ziua mea! Ce e?
Păi...
având în vedere că se apropie,
m-am gândit la asta și...
Tată, m-am răzgândit.
Alo?
Tată, îmi...
Îmi pare rău, dar mă voi declara vinovat.
Bună, fiule! Și noi suntem aici.
Bună, Jay!
Ce?
Mâncarea e mai bună, dragă?
Da, e în regulă.
Credeam că vorbesc doar cu tata.
Le-am scris despre intoleranțele tale.
E în regulă.
În continuare mergi mult la sală?
Doar când am voie.
Te transformi în culturist?
Nu chiar.
Oricum, mai bine închid, pentru că vor să sune și alții.
Bine, fiule.
La sfârșitul săptămânii, da?
Perfect.
- Tată? - Da?
Îmi...
Îmi pare rău.
Și la mulți ani!
Mulțu...
Ieșiți pe aici!
Atenție la vopsea!
Va fi bine?
Va fi bine. Haide!
Haide!
Ce s-a întâmplat, dragă?
Tot niște copii?
Taci naibii, Eileen!
Nu a reparat bine ferestrele.
Nu le-a sigilat bine. Ai simțit curent aseară?
- E tricoul de la mine? - Trebuia să le repar eu.
Da.
- Da. - Îți stă foarte bine.
Arăți binișor pentru 50.
Să nu mai mergem la film!
Nu, e în regulă. M-am schimbat acum.
E în regulă. O lăsăm baltă.
Nu, e în regulă. Mergem.
E în regulă.
- Ești sigură? - Da.
Mersi!
A părut mai bine decât săptămâna trecută.
Nu-i așa?
Poate l-a ajutat faptul că a luat o decizie.
- Mai știi ce a zis Jenny? - Da.
Da. Și nu fac asta.
Nu mă închid în mine. Sincer, nu mă închid. Chiar nu.
- De ce te porți așa? - Așa cum, dragă?
Tu ai fost cu el acolo.
Eu n-am văzut clipul.
Să n-o luăm de la capăt!
Ăsta devine sloganul tău, nu-i așa?
„Să nu facem asta! Să nu facem aia!”
Mă refer să nu discutăm iar despre faptul că am fost eu cu el.
- Nu asta voiam să spun. - Păi ce vrei să spui?
Ai văzut clipul. Eu nu l-am văzut.
Te porți diferit.
Ameninți copii. Îți distrugi dubița.
Știu că ești furios.
Dar probabil e mai bine că se declară vinovat.
Dacă ai fi sincer cu tine, ai înțelege asta.
Am văzut ce am văzut.
N-am vrut să cred.
Apoi, când am văzut...
Te cunosc de când ți-a dat puful pe față.
Trebuie să supraviețuim.
Și dacă nu putem?
Jenny spune că, dacă simțim...
Las-o pe Jenny, dragă!
Las-o pe Jenny! Ea nu e aici acum, nu?
Nu ieșea din camera lui.
Venea acasă, trântea ușa, direct pe scări, la calculator.
Vedeam lumina aprinsă la unu dimineața.
Băteam la ușă și ziceam:
„Jamie, haide, fiule! Mâine ai școală.”
Lumina se stingea, dar nu-mi răspundea niciodată.
Nu aveam ce face.
Toți copiii sunt așa mai nou, nu?
Nu știi la ce se uită în camerele lor.
Poate că se uită la filme pornografice.
Uită-te la tipul ăla de pe internet
care aberează despre cum să tratezi femeile, că bărbații sunt bărbați.
Mi-a apărut recomandat, deși eu căutam ceva pentru sală.
Nu poți sta cu ochii pe ei tot timpul, dragă. Nu se poate.
Are un temperament groaznic. Dar și tu ai.
Nu spune asta!
Nu i-am dat eu asta, nu?
- I-am dat eu asta? - Nu.
Uneori mă gândesc că trebuia să-l împiedicăm.
Să observăm și să-l împiedicăm.
Nu putem gândi așa.
Îți amintești? Asta a spus ea.
Nu e vina noastră.
Nu ne putem învinovăți.
Dar noi l-am făcut,
nu-i așa?
Când eram de vârsta lui, tata mă snopea.
Uneori venea cu cureaua și mă tot lovea, nu se mai oprea.
Și mi-am promis...
„Când voi avea copii, nu voi face asta.”
Nu le-aș face asta copiilor mei.
Și n-am făcut-o, nu?
Am vrut să fiu mai bun.
Dar sunt?
Sunt mai bun?
Ai încercat să fii.
Amândoi am încercat.
Da, am încercat.
L-am dus la fotbal, nu? Credeam că asta-l va întări.
Dar nu se pricepea.
Așa că l-au pus în poartă.
Iar eu stăteam acolo, la marginea terenului,
în timp ce ceilalți tați râdeau de el.
Și îl simțeam privindu-mă.
Și nu mă puteam uita la el, Mand.
Nu mă puteam uita la fiul meu.
Te-a idolatrizat.
Apoi l-am dus la box.
M-am gândit că asta-l va ajuta.
A durat zece minute.
Știu.
- Desena jos, mai știi? - Da.
Amintește-ți că stătea la masă, la masa din bucătărie, și desena.
- Și se pricepea, nu? - Da, și îi plăcea.
Chiar se pricepea. Îi plăcea. Desena ore întregi, mai știi?
Apoi s-a oprit.
A vrut calculator, așa că i-am luat.
I-am luat birou și tot ce trebuia. Tastatură, căști, toate alea.
Și jucam cu el fotbal pe calculator. Mai știi când jucam?
Da.
Apoi, afacerea a prosperat.
Plecam la șase dimineața și mă întorceam seara.
Eu ajungeam mai devreme și tot nu m-am descurcat.
Ai fost o mamă bună.
Ești o mamă bună.
Poate că n-am mai fost atent o vreme.
Dar era în camera lui, nu?
- Credeam că era în siguranță. - Da.
Nu asta credeam?
Ce rău putea face acolo?
Credeam că facem ce trebuie.
Am fost o mamă bună.
- Ai fost. - Sunt o mamă bună.
Ești un tată bun. Un tată grozav.
Dar noi l-am făcut.
Dacă tata m-a făcut pe mine...
eu cum l-am făcut pe el?
Vino aici!
Nu știam ce va face.
De asta te-a vrut acolo cu el. Știa că nu vei crede.
S-a gândit că îl vei proteja.
Trebuia să-l protejez?
N-ai putut.
- L-aș fi putut proteja? - Nu.
Trebuia să facem mai mult...
Cred că ar fi bine
să acceptăm că poate trebuia să facem mai mult.
Cred că ar fi în regulă să credem asta.
Încă îl văd cum era mic.
Puțin prostănac.
Balansându-se pe bare.
Desenând monștri la parter.
Mâncând înghețată.
Și murdărindu-se pe toată fața, nu?
Pe toată fața.
Fața lui mică.
Parcă a fost ieri.
Așa e.
Tot repeta asta.
Tot repeta: „N-am fost eu.
Tată, n-am fost eu.”
Iar eu l-am crezut.
Apoi am văzut filmarea.
Cum?
Aș vrea s-o fi văzut tu.
Să te fi ales pe tine. Te-ai fi descurcat mai bine.
- Nu. - Ba da.
Nu.
Mult mai bine.
Sunteți bine?
- Da. Ești bine, dragă? - Da.
E nouă?
E minunată.
- Da. - Nu, nu e nouă. Probabil doar...
Probabil doar o port cu altceva...
Oameni buni, combinațiile sunt totul.
Vă tot spun asta. Combinațiile sunt totul.
Eu doar...
M-am gândit: „Când să mă mai aranjez și eu?”
E ziua tatei.
E tricoul de la mama?
Da.
E drăguț.
- Ar trebui să mă îmbrac și eu frumos. - Nu.
Ești frumoasă așa cum ești.
Lisa, îmi pare rău.
- Pentru puștii ăia și treaba cu dubița. - Tată...
E în regulă. Dubița arată mai rău acum, dar nu mai poți citi cuvântul de pe ea.
O voi duce la vopsit.
Ei erau?
Da, îi cunoști?
Da. Sunt...
- Sunt dobitoci. - Vorbește frumos!
Scuze.
- Dacă îți fac probleme... - Tată, toți...
Toți îmi fac probleme.
Sora lui Jamie.
Dar noi rămânem aici.
Nu ne mutăm. Nu ne putem muta.
- Am putea. - Nu, mamă...
Mamă, dacă ne mutăm, va fi mai bine o vreme,
dar apoi cineva tot va afla ceva,
apoi se va afla totul și atunci va fi și mai rău.
Adică...
E Jamie.
Jamie e al nostru.
Nu-i așa?
Ne gândeam să nu mai mergem la film.
Da. Asta e...
Asta e bine. Putem...
- Putem închiria un film? - Da.
- E o idee bună. - Am putea face floricele.
- Avem floricele pe undeva. - Da.
- Să comandăm ceva acasă. - Da!
- Da. - Te rog!
Chipsuri de creveți?
Chipsuri de creveți.
Luăm micul-dejun?
- Începem cu micul-dejun? - Da.
Hai!
Dacă nu ne grăbim, sângeretele pleacă singur din farfurie.
- Pun eu masa. - Mulțumesc.
- Te ajut eu. - Tu să nu te apropii, sărbătoritule!
Cum am făcut-o pe ea?
Așa cum l-am făcut pe el.
Iartă-mă, fiule!
Trebuia să fi făcut mai mult.
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă