AMSTERDAM EMPIRE ÄR EN FIKTIV BERÄTTELSE.
KARAKTÄRERNA FINNS INTE I VERKLIGHETEN.
FÖR ETT ÅR SEN
RÖKNING FÖRBJUDEN
Mina damer och herrar, vi börjar filma snart.
Vi sänder live om tio sekunder. Är alla redo?
Vi sänder om fem, fyra, tre, två, ett…
God afton och välkomna till Campus Talk.
Varmt välkomna från en av Nederländernas vackraste föreläsningssalar.
Den är fylld till brädden. Det står till och med folk och köar utanför.
Det säger en del om hur populär kvällens gäst är.
Grundaren och ägaren av den världsberömda coffeeshop-kedjan The Jackal.
En av landets rikaste personer, cannabisikonen, med mera.
Ikväll ska jag tillsammans med dessa studenter intervjua
ingen mindre än Jack van Doorn!
Jack.
Slå dig ner. Känn dig som hemma.
Innan vi börjar – rökte du precis en joint där borta?
-Bara några snabba bloss. -Och var är jointen nu?
-Jag gav den till killen där borta. -Jaha. Så synd.
Jag har en till.
Om du vill ha.
Jag kan lätt…
Schyst.
-Vi gör det bara. Jag tänder den. -Vissa skakar på huvudet.
"Gör det inte!" Produktionsledaren har panik. Men vet du vad? Vi gör det.
Så där ja.
-Min chef blir inte glad. -Det är därför man inte ska ha en chef.
-Jag måste veta vad vi pratar om. -Precis.
-Tja… -Ja?
-Jodå. -Nå?
Inte illa.
Inte illa? Det här är det bästa gräset du nånsin har rökt.
-Nån som vill prova? -Alltså…
Ta det lugnt. Du var först.
-Jag får väl göra så här? -Nej. Jisses. Förlåt.
-Det här börjar spåra ur. -Han var först. Varsågod, kungen.
-Tack. -Rök på, bara.
-Jack, kom hit. -Vi har ju kul här.
Det är kul här med.
-Okej, jag kommer. -Jaså?
Jag hoppas att du är bekant med det här programkonceptet?
-Kan du förklara en gång till? -Okej, en gång till.
Vi ställer frågor, du svarar på dem.
Det låter bra.
-Är du redo? -Jag är redo.
-Jack van Doorn. -Det är jag.
-Ja. -Är du en brottsling?
Nej, jag är ingen brottsling.
Nej, släpp mig. Jag vet inte, för fan. Jag vet inte. Helvete!
Satan! Jag vet verkligen inte.
Nej, nej, nej! Vi skulle ju hålla henne utanför det här.
-Jag vill vara här. -Jag vill inte ha dig här.
-Jag är inget barn. -Jo, du är mitt barn.
Jaså, nu vill du bete dig som min mamma?
Okej.
Katya.
Har du nån aning om vad gör vi här?
De där jävlarna sköt min pappa. Jag vill vara med.
Visst. Svaret är nej. Om vi åker fast låser de in oss.
Väldigt länge. Inser du att det bara finns ett sätt att lösa det här?
Det förstår du väl? Och jag vill att du håller dig utanför det.
Så…
…låt mamma och Betty ta hand om det här.
-Jag litar inte på dig längre. -Vadå? Det där i rätten? Det här är krig.
Nej! Herregud.
-Fan, Betty. -Har du nånsin lyckats övertalat henne?
-Du borde ha låst in henne. -Dra åt helvete.
-Du ger oss inget val. -Nej. Fan!
Tyst, sa jag.
-Och? -Jag berättar aldrig var min familj är.
Fingrar?
-Tja… -Har han ingen telefon?
Jo, men den är avstängd.
-Vad har du för pinkod? -Dra åt helvete.
-Fingrar. -Vänta lite, Hannibal Lecter.
Öppna ett fönster. Det stinker.
-De vet vad de gör, så… -Jaså?
-Ja. -De har inte kommit så långt.
Jag vill ha pinkoden. Vi kan skicka ett sms och se om de svarar.
Ge oss en halvtimme till, och sen…
Hur svårt kan det vara att få en man att prata?
Jag har fått nog av er skitiga lantisar. Ge mig pinkoden. Nu.
Nej.
Dra ner hans kalsonger.
Kom igen.
Nej. Nej!
Och ändå är du stor i käften?
-Nej. -Pinkod.
Pinkoden?
1482.
Jack?
Älskling. Jack.
Hej, älskling. Raring. Herregud.
Kan nån hjälpa mig? Herregud. Fan också.
-Jack! -Betty?
-Det är jag. Marjolein. -Vet du var du är?
Krama min hand.
Det är Noud.
-Han har henne, men han behöver hjälp. -Var?
JAG KAN INTE PRATA NU
-Kan du säga vad du heter? -Jack.
Vet du var vi är?
Sjukhuset.
Minns du vad som hände?
Katya.
Raring, Katya är inte här. Hon reder ut saker på The Jackal.
-Allt kommer att bli bra. -Nej. Tichelaar.
Va?
-Tichelaar. -Vem är det?
Ta det lugnt. Vi ska se hur det är med Jack nu efter koman.
Ring röntgen. Jag vill ha en datortomografi nu.
Westerflanks parkering.
-Det här känns fel. -Vi åker dit.
Oavsett om det är Noud som sms:ar eller inte behöver han vår hjälp.
VI ÄR PÅ VÄG
Okej.
-Vi ringer när allt är över. -Okej. Tack.
-Och våra pengar? -De väntar på er.
Ska vi gå på en dejt nu då till slut?
Harry, det kan du glömma.
Du kommer att ringa.
Redo?
Då drar vi.
Hej, pappa.
Nej, det är Marjolein.
-Mår han bra? -Ja. Han vaknade precis.
De gör några tester nu, men det verkar som om han klarar sig.
Vänta.
Han mår bra. Jag ska fråga… Ja.
Var är du?
Jag är på The Jackal.
Får jag prata med min pappa?
Senare. Läkarna är hos honom nu. Men det är en sak…
Jag vet inte vad det betyder, men ringer namnet Tichelaar några klockor?
Hur så?
Det var det första han sa när han vaknade. Och ditt namn.
Det var som om han ville varna dig.
Jaha.
Det kanske var han som sköt honom.
-Sa han det? -Nej, men vad annars kan det betyda?
Var försiktig, okej? Jag meddelar polisen…
Nej, polisen behöver inte veta det här.
Tichelaar är en av våra leverantörer.
-Vi har aldrig haft problem med dem. -Men varför sa Jack så?
Ingen aning. Vad tänker nån som nyss har vaknat ur en koma?
Skytten är kvar där ute. Jag tänker inte riskera det.
Vi har inga problem med Tichelaar.
Ge inte polisen nåt att använda mot oss.
Vänta tills pappa kan prata, och låt oss sköta det här.
Okej.
Tack. Vi ses senare.
Helvete också.
-Kat? -Var är du?
-I sängen. -I sängen?
-Ja, vadå? -Pappa är vaken.
-Jaha. Mår han bra? -Jag tror det. Åk till sjukhuset. Nu.
Varför det?
Säg att vi löser allt med Tichelaar, men att han måste hålla Marjolein i schack.
-Vad fan pratar du om? -Det var de som sköt honom, idiot.
Och vilka är "vi"?
Mamma, Betty och jag. Skynda dig. Ingen polis.
Tack.
Var fan har han lurat ut oss nånstans nu?
POLISEN UTREDER TICHELAARS KRIMINELLA KOPPLINGAR
Herregud.
GRISBÖNDER MISSTÄNKTA FÖR VETERINÄRMORD
Han har värsta festen där inne.
Jag går dit.
-Jag visste inte att du rökte gräs. -Snälla, tjejen.
Så det var här ni knullade?
Ja. Jag har nog sett varenda hörn av den här stugan.
Jisses.
Det var nog de bästa månaderna i vårt förhållande.
Det var i princip över mellan oss då.
-Jaså? -Ja.
Ärligt talat passade vi nog aldrig särskilt bra ihop.
Jag attraherades av hans ambitioner, och han tyckte nog att det var spännande
att jag visade honom en värld som han inte kände till än, men…
När han väl kände till den fanns det inte så mycket kvar.
Jag tror att det var samma sak med oss.
Men han var ett bra knull.
-Ja, det var han verkligen. -Jag kollar om det finns nåt att äta.
Du.
Du överlever det här.
Fox.
Kolla att vi fick alla.
Tog du ett foto?
Var är Noud?
Lämna dörren öppen, det stinker av honom.
-Hallå! -Håll käften!
Ingen har varit här på åratal. Det finns ingen mat.
-Det gör det bara värre. -Shanti, lägg av.
Kylen är på.
Och det finns mjölk. Den har inte ens gått ut. Vem tog hit den?
-Inte jag. -Inte jag heller.
Hallå!
-Jag sa åt dig att hålla käften. -Kom hit, för fan!
-Det är så irriterande. -Hallå!
Hallå!
Du gör det bara värre för dig själv.
Jag kan ge er pengar. Jag vet var pappas pengar är. Miljoner.
"Miljoner".
Och var våra odlingar finns. Utöver pengarna. Berg av gräs.
Odlingar? Hur många?
Dussintals. I stall, gårdar… Jag kan ge er alla adresser.
-Behöver du hjälp? -Nej.
Nej, nej, nej!
Tyst nu. Vi är klara här.
Patrick?
Hej.
Vad gör du här?
Jag har varit här mer än du tror.
Du får vänta lite till på arvet.
Kul.
Jag var orolig, okej?
-Som alla andra här. -Var är Marjolein?
Hon gick ut för att ringa ett samtal.
Kat bad mig säga en sak.
Hon löser Tichelaar-problemet. Du måste hålla Marjolein i schack.
-Inga poliser. -Va?
-Hur då? -Jag vet inte heller.
-Mamma och Betty hjälper till. -Hej.
-Hej.
-Allt väl? -Ja.
Vad pratade ni om?
Äsch, ingenting.
Får jag prata med din pappa?
Ja. Självklart.
-Tack. -Visst.
-Hej, älskling. -Hej.
Jisses. Jag är så glad att du fortfarande lever.
Det var nära ögat. Det vet du väl?
Ont krut förgås inte så lätt.
Jag var jätterädd.
Förlåt, älskling.
Polisen bad oss ringa när du vaknar.
De kan vänta.
Jag vet, men så länge skytten är kvar där ute är vi i fara, det vet du.
Du.
-Såg du vem som sköt? -Nej.
Inte?
Nej.
När du vaknade sa du namnet Tichelaar.
-Gjorde jag? -Ja.
Det ringer inga klockor. Tichelaar?
Jag ringde runt och kollade lite. Familjen Tichelaar är kriminella.
De odlar gräs åt dig. Katya berättade.
Vill du att jag ska tro att det inte betyder nåt?
Du.
Du kan vara ärlig mot mig.
Varför berättar du inte bara?
Vad hindrar dig?
-Polisen borde få höra det här. -Nej, nej.
Om polisen kopplar samman oss är vi körda.
Då får vi stänga. Jag kan inte ta den risken.
Risken? Vad pratar du om?
-För The Jackal? -Ja.
The Jackal kan dra åt helvete. Du dog nästan.
Jisses, Jack. Vad… Jag är verkligen rädd.
Du behöver inte vara rädd.
Vi tar hand om det här på vårt sätt. Okej?
-Hur då? -Bry inte ditt vackra huvud med sånt.
Vad säger du? Det här berör mig med. Sköt de dig eller inte?
-Sluta. -Det här är fel. Jag vill ringa polisen.
-Jag sa ju att jag inte vill det. -Du tänker inte klart.
Gör inget dumt, okej?
-Hotar du mig? -Ge fan i att lägga dig i det här!
Jag löser det själv. Som jag har gjort i 30 år.
-Jag vill inte vara med längre. -Förlåt. Marjolein?
Marjolein, förlåt.
Marjolein!
Fan.
Hur länge har de varit borta?
-Nästan två timmar. -Borde de inte vara tillbaka nu?
De jobbar nog fortfarande på det, Katya. Ja.
Ja. Vi måste sticka.
Va? Vart då? Det här var det enda stället jag kunde komma på.
Fan.
-Ska jag varna sjukhuset? Pappa? -Och Noud?
-Han följer med oss. -Ska vi bara köra runt med honom?
Jag vet inte just nu, Katya. Jag måste tänka lite, okej?
Kör fram bilen. Jag hämtar Noud.
Helvete.
-Nej, nej. Det ordnar sig. -Vad fan har vi gjort?
Mamma?
Bilnycklarna.
Nycklarna.
Annars skär jag halsen av den här grisen.
-Nej. -Snälla, Betty. Han menar allvar.
-Tror du att vi kan lita på honom? -Nycklarna.
-Nej. Nu räcker det. -Betty, snälla.
Katya.
-Snälla, Bet. Jag har nycklarna här. -Kat?
Katya.
-Ge dem till mig. Fort. -Om vi inte gör motstånd dör vi.
Skynda på, sa jag.
-Ge mig de där jävla nycklarna. -Katya.
-Ge hit dem.
Din jävel!
-Och vad är det för fel på dig? -Hur kom han loss?
Jag vet inte, Betty. Hur ska jag veta det?
-Hans händer var bundna. Du hjälpte honom. -Snälla ni.
Jag hörde er prata om odlingar. Tog du emot en muta igen?
-Menar du allvar? -Ja.
-Skulle jag försätta min egen dotter… -Det vore inte första gången.
-Sluta nu. Båda två. -Är du galen?
Hela den här röran är ditt fel, Betty.
Fan, fan, fan.
Satan, hörni.
Noud!
Noud.
Katya!
Katya. Var är pistolen?
Min son!
Katya.
Förlåt, älskling.
Jag menar det.
Vad hände?
Pat, du kanske borde gå.
Nej.
Jag stannar.
-Hej, Betty. -Vi måste prata.
Ja.
Ja, vi måste prata.
Hej, Betty.
Hej, Jack.
Hur mår du?
Jag läker.
-Och du? -Jag läker också.
Mycket har hänt. Jag vet inte om jag nånsin kommer över det.
Men familjen Tichelaar fick vad de förtjänade.
Jag hoppas att du vet att jag aldrig ville det här.
Inte jag heller.
Det hela gick…lite överstyr.
Jag borde ha hanterat vissa saker annorlunda.
Jag pratar inte bara om vårt uppbrott och allt som hände sen.
Jag menar innan det också.
Förlåt om jag sårade dig.
Jag vill också be om ursäkt.
Det fungerade inte mellan oss. Jag vägrade se det.
Jag har alltid älskat dig, men jag hade förlorat mig själv.
Varken du eller jag är nog personerna vi var när vi träffades.
Nej.
-Men vi hade väl en del fina stunder? -Vi hade jättefina stunder.
Det är därför jag vill avsluta det hela på rätt sätt.
-Hälften var. Det verkar rättvist. -Jag håller med.
Okej.
20 miljoner, då?
Nej, hälften av allt. Inklusive The Jackal.
-Betty… -Jag sa ju att pengar inte räcker.
-Jag tyckte att vi hade ett bra samtal. -Jo, men det här är affärer.
Jag såg mig alltid som ett offer. Som om allt bara hände mig.
Min svåra barndom, min misslyckade karriär, mina äktenskapsproblem.
Jag tänker aldrig se mig själv på det sättet igen.
Så du vill ha The Jackal också?
Nej, jag vill ha det jag förtjänar. Jag stod vid din sida i alla år.
Med hjälp av mina uppoffringar och råd skapade du företaget som det är idag.
-Jag vill ha min beskärda del. -Inte en chans. Det vill jag inte.
Okej. Jag tar The Jackal, du får pengarna.
Eller så väntar jag och ser vad domaren säger. Jag gillar mina odds.
Det vore inte så smart.
Varför inte?
Den låg utanför stugan.
Och?
Guido var alltså där för inte så länge sen.
Antagligen precis innan han dog. Eller blev mördad.
Jaså?
Du lät Guido gömma sig där efter polisens räd.
Det bästa för dig vore om han tog på sig skulden eller stack.
Men han skulle aldrig lämna Angela.
Du ville nog inte döda honom. Du är inget monster.
Men när valet stod mellan dig och honom valde du dig själv.
Så där stod du med en kropp i en skog 100 km från där du dumpade honom i IJ.
Bränns det?
Självklart. Jag känner dig. Jag vet hur du tänker.
Bevisar tändaren allt det?
Nej, tändaren bevisar inget. Men kanske kamerorna längs din rutt.
Det finns tre vägar från stugan till bron där hans bil hittades.
Är du säker på att du inte finns på bild? Övervakningskameror, fartkameror…
Det här är väldigt långsökt.
-Jaså? -Ja.
Det finns två möjliga slut på det här.
Du kan ta risken, men du förlorar din gnistrande image
och The Jackal, och får antagligen skaka galler resten av livet.
Det vill nog ingen av oss.
Slut nummer två.
Du ger mig The Jackal, och din hemlighet är säker.
Vad väljer du?
Hur säker är du egentligen?
Det här är inte över, Betty.
-Jack van Doorn. -Det är jag.
Är du en brottsling?
Nej, jag är ingen brottsling.
Du gör affärer med brottslingar.
Redan när glädjekvarteren var fulla av skurkar.
Jag överlevde dem alla.
Bara The Jackal finns kvar. Jag gjorde saker annorlunda.
Schakalen är ett rovdjur. En opportunist.
En schakal är inte det största djuret i djungeln.
Inte snabbast, definitivt inte starkast.
Han låter andra sköta det brutala dödandet.
Och i rätt ögonblick tar han vad han vill ha.
En schakal vet när man ska vara osynlig.
Och när man ska slå till.
Undertexter: Mattias R. Andersson