Downloaded from YTS.MX
FILMEN HAR GJORTS MED TILLGÅNG TILL APOLLO 13-UPPDRAGETS INSPELNINGAR
Official YIFY movies site: YTS.MX
SAMT ARKIVINTERVJUER MED BESÄTTNINGEN, DERAS FAMILJER OCH MARKKONTROLLEN.
FILMEN ANVÄNDER REKONSTRUKTION FÖR DELAR DÄR DET FINNS ONT OM BILDER,
INKLUSIVE BILDER FRÅN ANDRA NASA-UPPDRAG
13 APRIL 1970
320 000 KILOMETER FRÅN JORDEN
DEN SISTA TV-SÄNDNINGEN FRÅN APOLLO 13:S BESÄTTNING
Vi är redo för er på tv när ni är det.
Jag tittar ut genom höger fönster nu
och inte alltför långt bort kan man se vårt mål.
Den börjar faktiskt se lite större ut nu.
Okej, vi ser ert mål klart och tydligt.
Vi kan ge er en snabb titt på vad vi har att underhålla oss med.
Den här bandspelaren har varit bra att ha för att få tiden att gå
under vår resa mot månen och har spelat filmmusiken från 2001.
Det här är Apollo 13:s besättning
som önskar er alla trevlig kväll och god natt.
HUVUDLARM
Houston, vi har ett problem.
Ett allvarligt elfel har drabbat Apollo 13.
Lovell sa: "Houston, vi har ett problem."
-Vi har en situation. -…hörde en hög smäll.
APOLLO 13: STRANDADE I RYMDEN
FYRA MÅNADER TIDIGARE
Just nu vid Cape Kennedy
gör amerikanerna sig redo att åka till månen igen.
Apollo 13 är den femte månfärden och ska bli den tredje månlandningen.
Tre unga amerikaner. Befälhavaren är en välbekant man, Jim Lovell,
en man med fyra barn och som gör sin fjärde rymdfärd.
Lovells lättsamma sätt har alltid uppskattats av kollegorna
som snabbt tröttnar på diviga piloter.
Fred Haise från Mississippi ville bli sportjournalist i skolan.
Som pilot för månlandaren reser han till månen med kommendör Lovell.
Ken Mattingly, som fick toppbetyg som testpilot,
har varit otroligt hängiven åt arbetet, även för att vara astronaut.
Att flyga har varit allt han velat göra sen han var tre år.
Många har frågat varför vi ska flyga till månen.
Vad är ditt svar på den frågan?
Huvudmålet med Apollo 13 är ett löpande sådant.
Vi hoppas få reda på mycket om månens ursprung
och utifrån det, jordens ursprung.
Apollo 13 ska landa på en helt annan plats än Apollo 11 och 12.
De ska landa bland månens berg, vilket gör färden än mer riskfylld.
Vissa av oss tycker att rymdresor är att söka efter ett nytt paradis.
Människan har förstört sitt hem
och bör kanske nu ge sig ut i jakt på ett nytt.
Det är nåt med raketers kraft som fascinerar folk.
Och det fascinerade mig, långt innan NASA eller nåt sånt fanns.
Välkomna till månen, Houston.
Jag var med på första färden till månen, på Apollo 8, julen 1968.
God jul där uppe, Jim.
APOLLO 8 HEMMAVIDEOR
Vi var nyfikna och uppspelta som skolbarn vid en godisbutiks skyltfönster
när vi såg kratrarna passera från 10 mil ovanför ytan.
Men vi kunde inte landa.
Jag vill meddela att jultomten finns.
Det är bäst att ni vet det.
Jim Lovell har för avsikt att hitta en bergstopp som ännu inte har ett namn
och då tänker han döpa den till Mount Marilyn.
-Hur kändes det när de var i omloppsbana? -Jag var ängslig.
Det måste jag erkänna. Nåt annat vore inte normalt.
-Och när den var över? -Jag var lättad.
Jultomten finns. Min man sa det och det lät härligt.
Och jag är så stolt.
Sen var jag reserv för Neil Armstrong på Apollo 11.
Ett litet steg för en människa…
…ett gigantiskt språng för mänskligheten.
ARMSTRONG PÅ MÅNEN
Jag ville verkligen göra samma sak.
Jag är redo.
Jim, just nu undrar jag
vad din fru och dina barn tycker om allt det här.
Min fru vet att jag inte tänker göra fler flygningar.
Hon har varit som en slags rymd-änka de senaste sex-sju åren.
Men jag ser verkligen fram emot att åka.
Man kommer bort från allting.
-Man lämnar alla sina, ni vet… -Barn.
Man lämnar alla barnen.
Men man får en chans att åka upp och se saker ur ett mer sant perspektiv.
För mig är en rymdfärd ungefär likadan.
Jag ville inte att han skulle flyga igen men nämnde så klart aldrig det för honom.
Man måste trotsa oddsen.
Han var först att återvända till månen en andra gång
och det hela gjorde mig ganska ängslig.
KAPTEN JAMES A. LOVELL JR. MED FAMILJ
Ingenting förberedde mig för att vara en astronauts fru.
Det var som att leva i en guldfiskskål.
Parader med konfetti genom en massa städer.
Och så Vita huset.
Tillåt mig presentera familjen Lovell. Mr James Lovell Junior.
Det firades rätt ordentligt efter Apollo 8.
Men det var en riskabel färd.
Jag visste inte att det bara var 50% chans att de skulle komma tillbaka.
Femtio procent chans.
Man kan inte intala sig själv att de inte kommer tillbaka.
Jag har jämt fått frågan hur det är att vara en astronauts dotter.
Det förvånar mig att nån tror att det skulle vara annorlunda
än att bara vara sin pappas dotter.
Våra föräldrar uppfostrade oss så vi visste att han kanske ska åka till månen
men annars var han som andra pappor som klädde på sig för att åka till jobbet.
Jim, efter fyra flygningar,
kan en man som gjort allt du gjort finna normalitet?
Jag hoppas det. Jag ska försöka efter den här.
VI ÄLSKAR DIG PAPPA
Vi var väldigt glada att Jim skulle få gå på månen.
Men varför 13?
Nån ringde och sa att Marilyn var lite orolig
för att vi skulle skjuta upp Apollo 13 kl. 13.13 lokal tid.
Det är rätt typiskt att i denna nya värld med rymdfärder
trotsa vidskepelse och inte oroa sig för siffran 13.
Särskilt i ett land som ofta undviker siffran
för våningar i hus och sittplatser på flygplan.
Jim Lovell är allt annat än vidskeplig.
Fred Haise önskar att de kunde skjutas upp fredagen den 13:e.
Ken, är du vidskeplig angående Apollo 13?
Nej, jag är väldigt nöjd med det.
Ett stort frågetecken hänger över Apollo 13 ikväll.
Läkare bekräftade att astronaut Mattingly har smittats av röda hund.
Man har två alternativ:
Skjuta upp färden till en kostnad av hundratusentals dollar
eller ersätta Mattingly med John Swigert som kommandomodulens pilot.
Lovell och Mattingly har jobbat nära varandra här i ett år.
Kommer han inte känna:
"Äh, vi väntar en månad och låter Mattingly åka med"?
Det är befälhavarens enormt svåra uppgift.
Att väga de personliga känslorna
mot kostnaden för att senarelägga uppdraget en månad till.
Vi hade redan skjutit upp det från mars till april.
Min filosofi är att aldrig missa chansen.
Vi fick ersätta Ken.
DAGEN FÖR UPPSKJUTNINGEN
Idag skjuts tre till amerikaner ut i rymden
på det nog farligaste Apollo-uppdraget hittills
och det är redan unikt
då en av astronauterna inte visste att han skulle åka förrän igår.
Jack Swigert delade ut tidningar för att ha råd med flyglektioner.
Beslutet kom så plötsligt att han inte ens hann ringa familjen i Denver.
När landets förhoppningar hänger på uppdraget vill man inte svika nån.
Det här är Apollo Saturn Launch Control. T minus 3 timmar, 7 minuter, 26 sekunder.
RYMDKONTROLLEN, HOUSTON
För bara minuter sen anlände Ken Mattingly till rymdkontrollen.
Ken hjälper till vid konsolen.
Tråkigt att se dig här, Ken.
Adrenalinet i kontrollrummet steg. Man kände det.
Den viktigaste rollen har flygledaren.
Flygledaren tilldelas ett team på mellan 15 och 21 personer.
Folk som räknar ut hur vi tar oss dit vi vill
och hur vi tar oss tillbaka till jorden säkert.
Vi har sett triumferna.
Vi har sett besättningsmän dö.
Det är här man ser till att rymdfärderna blir verklighet.
Det är trestegsraketer.
Stora motorer som får upp en från jordens yta.
Andra steget tar en upp i omloppsbana runt jorden.
Tredje steget tar en till månen.
Man får fjärilar i magen.
"Det är på riktigt. Det här händer faktiskt."
Det här är Apollo Launch Control. Vi är på t minus 25 minuter.
Jag tänkte inte gå på uppskjutningen och kom på alla möjliga ursäkter.
I sista stund bestämde jag mig för att jag behövde se honom igen
och åkte dit med barnen för att ta farväl.
Jag växte upp med vänner vars fäder varit med om olyckor eller dött
så jag var alltid rädd för att se dem skjutas upp.
Jag hade alltid en klump i magen.
Startsekvensen har inletts.
Femtiosex sekunder kvar och Apollo 13 har ännu klartecken.
Man kan inte göra så mycket.
Vid ett problem skulle vi dra i spaken som tänder räddningsraketen.
Man hörde ventilerna öppnas och hur bränslet mullrade i rören.
Tretton, tolv, elva, tio, nio, åtta…
Tändningssekvensen har inletts.
Sex, fem, fyra, tre, två, ett, noll.
Klockan har börjat.
Vi har start och uppskjutning kl. 14.13.
Vi var så nära man kunde komma.
Marken skakade.
Det här är rymdkontrollen i Houston. Första steget ser bra ut.
Rullning slutförd, ändrar vinkel.
Höjd, 2 kilometer.
Hastighet, 460 meter per sekund.
Checklista gjord. Kabintrycket stabiliseras.
Efter 70 sekunder ser vi en höjd på 7,6 km.
Höjd är nu 27 km, närmar oss nästa steg.
Nästa steg godkänt.
Uppfattat.
Inombordsmotorn.
Inombordsmotorn i andra steget har stannat tidigt.
Bekräftat. Motor fem ur funktion.
V hörde att mittmotorn av de fem stannat.
De fortsätter nu med bara fyra av fem motorer.
Houston, vad hände med motor fem?
Vi vet inte varför den stannade tidigt.
AVBRYT
Ni ser inget problem med det, va?
Nej…
Nej.
Alla andra motorer fungerar.
De andra motorerna fungerar. Det ser bra ut.
De tillåts fortsätta med fyra motorer. Det tar lite längre tid att komma fram.
De är just nu snart i omloppsbana.
Inget slår spännande uppskjutningar.
Nåt går fel vid nästan varje flygning.
Jag sa: "Det var vår kris.
Vi är på väg."
En sjukvårdare uppger följande maxpuls hos besättningen vid uppskjutning:
Kommendör Jim Lovell hade en maxpuls på 116.
Jack Swigert hade en maxpuls på 102.
Och FredHaise hade också en maxpuls på 102.
Sannerligen en intressant åktur.
Titta.
Man är verkligen tyngdlös.
Apollo 13, Houston, er preliminära omloppsbana ser bra ut.
Uppfattat, Houston, det ser bra ut att vara här uppe igen.
Nåt av det mest fascinerande med rymdfärder
är att få observera jorden.
Allt blir mycket mindre.
Länderna ser mindre ut.
Och problemen alla har känns mindre.
Det är väldigt lugnande
att sitta där uppe och se stora länder passera så fridfullt.
Det är svårt att föreställa sig varför vi inte kan leva i fred.
Efter att astronauterna kontrollerat alla system,
får instrumentenheten, med hjälp av rymdkontrollens datorer i Houston,
den tredje raketen att tändas igen.
Och Apollo beger sig av mot månen.
Farkostens besättningsutrymme, där de bor och arbetar,
är kommandomodulen.
Det är det enda som återvänder från månen.
Rymdfarkosten Apollo har en servicemodul
som rymmer syrgastankarna, elektronisk utrustning,
strömförsörjningen och dricksvattnet.
Farkosten separerar från den tredje raketen,
gör en U-sväng…
…kommer tillbaka…
…dockar med månlandaren,
som ska bära två astronauter till månens yta.
Vi har dockat.
Mycket bra.
Det är så farkosterna tar sig till månen.
Apollo 13 är 46 144 km från jorden.
Vi åkte och såg uppskjutningen.
När vi kom hem hade de ställt små högtalare hemma hos oss.
Man kunde höra allt som hände.
Vi vill höra nyheterna.
Då ska vi se. Beatles har meddelat att de splittras.
Det hade gått enligt planen.
Det var bara ett vanligt uppdrag, hans fjärde.
Jag hade en högtalare i varje rum.
Jag hade dem igång jämt, även när jag gick och la mig.
Nu håller Fred på med sin favoritsysselsättning.
Han hänger sin hängmatta.
Det är svårt att komma upp i hängmattan.
Jag vet inte om jag svävar bort från den
eller om den svävar bort från mig.
Vi lägger oss nu.
Okej, Jim. God natt.
När vi var unga brukade vi sitta på taket på huset jag bodde i.
Jim brukade peka ut olika stjärnor för mig
och han sa: "Bara tänk, en dag kanske man kan åka dit."
Han förutspådde det 1952.
Otroligt.
Jim Lovell växte upp i Milwaukee
och gifte sig med ungdomskärleken Marilyn Gerlach.
De har två söner och två döttrar.
I träffades i gymnasiet.
Det var på tidigt 40-tal.
Hans pappa gick bort när Jim var 12 år.
Han bodde i en etta med sin mamma.
Han sov på soffan, men hon hade inte råd med en större lägenhet.
En dag frågade han om jag kunde göra honom en tjänst.
Jag sa: "Vad?" Han sa: "Gå på balen med mig."
Jag sa: "Jag vet inte. Jag kan inte dansa."
"Jag lär dig", sa han.
När vi gifte oss visste jag inte att han skulle bli testpilot.
Jag visste att han ville bli pilot.
Innan jag visste ordet av flög han jetplan och jag gick med på det.
1962 var han bland de nio av över 200 som klarade den intensiva screeningen
och fick ingå i den andra gruppen astronauter.
Vi var 32 försökskaniner som inte visste vad som väntade.
Det var nog den värsta hälsokontrollen jag nånsin genomgått.
Många tyckte att det hela var helt galet.
Raketer exploderade titt som tätt i Cape Canaveral.
Många vänner dog.
Man gick alltid på begravning eller nåt.
Det var tuffa tider för oss kvinnor.
Det var nog väldigt få som trodde att vi skulle landa på månen inom årtiondet.
Kriget i Vietnam fortsatte.
Det var jobbiga tider för landet.
Med upplopp och lönnmord…
Dr Martin Luther King har skjutits ihjäl i Memphis, Tennessee.
Och ett krig.
Vi finner oss rika på varor men med trasad anda
då vi sträcker oss efter månen med magnifik precision
men fastnar i skräniga tvister på jorden.
Jag kände mig delaktig i nåt som äntligen lyfte det amerikanska folkets anda.
Fördelarna vägde mycket tyngre än riskerna.
Jim, du har gjort fler flygningar än nån annan.
Har du nånsin varit rädd?
Jag tror att man ljuger för sig själv om man svarar nej.
Apollo och de tre besättningsmännen
är på god väg att motbevisa alla teorier om otur och siffran 13.
Apollo 13, som sköts upp 13 minuter över prick i lördags,
tillbringar en ytterst händelsefattig 13 april i rymden.
Vid andra flygningar var pressrummet i Houston
fullpackat med runt 2500 reportrar.
Men den här gången kom bara runt 500.
Antagligen för att det nästan har blivit rutinmässigt att gå på månen.
Apollo Control Houston står redo för tv-sändning.
Vi åkte allihopa till rymdkontrollen för att lyssna på våra män.
Det kändes betryggande att se Jim.
Nu är du med på Dolda kameran.
Idag tänkte vi ta med er från Odyssey till Aquarius, månlandaren.
Nu står jag med huvudet mot golvet när jag tar mig ner i månlandaren.
Hur funkar den här konstiga farkosten?
Det är rymdfarkosten som används för att ta oss ner till månens yta.
Två av de tre astronauterna kryper in genom den här tunneln.
De kopplar sig loss från kommando- och servicemodulerna
och stiger ner till månens yta.
Jag tittar ut genom höger fönster nu
och inte alltför långt bort kan man se vårt mål.
Den börjar faktiskt se lite större ut nu.
Den här bandspelaren har varit bra att ha
för att få tiden att gå under vår resa till månen.
Det här är Apollo 13:s besättning
som önskar er alla trevlig kväll och god natt.
Allt fortsätter att gå bra ombord på Apollo 13.
Vi vill att ni kollar styrraket C-4.
Batteriladdning har avbrutits för batteri B.
Vi går igenom en detaljerad checklista innan vi sover.
Uppfattat. Vi ser det.
Vi är nästan klara med den.
Vi har en sak till åt er när ni har tid, 13.
Vi vill att ni rör om i kryotankarna.
HUVUDLARM
Okej, Houston, vi har ett problem.
Houston här. Upprepa, tack.
Houston, vi har ett problem.
Spänningsfall i huvudkrets B.
Avvakta, 13. Vi tittar på det.
Besättningen uppger att huvudkrets B visar underspänning.
Deras puls… En av dem är otrolig.
Ser ut som 189 i puls.
På riktigt?
De ökade minsann när det hände.
Vår första tanke var att vi kanske träffats av en meteorit.
Vi hörde en rejäl smäll i samband med varningssignalen.
Och syrgastank 2 visar noll. Hörde ni det?
Det är inte möjligt.
Jag förstår inte. Jag…
-Du tror inte på trycket i syrgastub 1? -Nej
Det kunde inte stämma.
Vi vet fortfarande inte vad som pågår.
Finns det nåt de kan göra?
Är det mätutrustningen eller ett riktigt problem?
Houston, när jag tittar ut ser det ut som att vi läcker något.
Något läcker ut i rymden.
Det är nån slags gas.
Herregud.
Här kommer en specialrapport om Apollo 13.
Apollo 13 har drabbats av ett allvarligt elfel.
Lovell och Haise sa att de hörde en hög smäll
samt såg att farkosten läckte bränsle i form av syre och kväve
och att mätarna för de gaserna visade noll.
Då tänkte vi: "Farkosten är döende.
Snart har vi helt slut på syre."
Houston, hör ni oss?
Ja, vi hör er.
Vi försöker komma på några bra idéer åt er.
Jag vill använda kryon maximalt.
…snabbast återresa…
…vi har inget annat val än att göra det.
Vi kan ha förlorat den…
Okej, nu håller vi oss lugna.
Låt oss lösa problemet men inte göra det värre genom att gissa.
Vi sitter i skiten.
Vi är runt 320 000 km från jorden, runt 80 000 km från månen.
Vi har dragit slutsatsen att det skett nån explosion ombord.
Två bränsleceller är ur drift, och de är vår huvudsakliga elproduktion.
Sista bränslecellen är döende.
Om minde än två timmar.
Då tar det slut.
Två av tre bränsleceller la av. Det blir ingen måne längre.
Apollo 13 befinner sig nu två tredjedelar av vägen till månen,
från var det även i en nödsituation
är bättre att runda månen för att ta sig tillbaka än att vända.
Nu var vårt jobb att inleda en ordnad evakuering
från kommandomodulen till månlandaren.
Okej, flygledarassistenter,
räkna ut minsta kraft som behövs för att upprätthålla liv i månlandaren.
Det är rätt riskabelt.
Detta är överste Stafford, jag söker vicepresidenten.
Hej, herr vicepresident.
Hur illa är det?
Vi tänker använda månlandaren som livbåt.
-Tack och lov att vi har den. -Sannerligen.
Den förser dem med vatten, syre och el.
Vi vill få ner kommandomodulen inom kort.
Det är en ganska kritisk situation men vi jobbar som tusan på det.
Det är hektiskt och djupt koncentrerat i rymdkontrollen i Houston
och Jim Lovell och Fred Haise har nu tagit sig till månlandaren Aquarius
så att dess ström och syre kan rädda deras liv.
Aktivering 20.
"Starta" är ett enkelt ord men det är inte som att tända en lampa.
Vi hade aldrig startat en månlandare i sett sånt läge.
Och vi hade aldrig övervägt att stänga av en kommandomodul helt.
-EECOM här. -Varsågod.
Vi har en uppdatering angående tiden.
Vi har runt en kvart på oss.
CAPCOM, strömmen är slut om en kvart.
Besättningen har 15 minuter på sig att få igång månlandaren.
Det tar ungefär 20 minuter.
Vi har ont om tid.
Fred, vi tror vi har runt 15 minuter värt av ström kvar i kommandomodulen.
Tack, Jack.
Fred Haise håller på att starta månlandaren.
Okej, inte så fort!
Astronauterna börjar bli stressade. En säger: "Ta det lugnt så löser vi det."
Okej, 13. Ni pratar samtidigt. En i taget, tack.
Men det viktigaste är att föra över navigationsdata
från kommandomodulens döende dator till månlandarens dator.
-Dubbelkolla min aritmetik. -Tre eller fyra minuter.
Tre-fyra minuter.
Dataöverföringen måste göras helt perfekt.
Jag var så rädd att mata in fel siffror.
Tre, fem, sex, sex, nio…
Ett, sex, tre, fyra, två.
Aquarius är tre, noll, två, två, sex.
Tre, fyra, fem, nio, två.
Noll, ett, ett, sju, nio. Kom.
Hur är aritmetiken?
Vänta, vi kollar den.
Aquarius, aritmetiken ser bra ut. Vi ser bra data för månlandaren.
Vi lever och andas fortfarande.
Houston, Aquarius.
Varsågod, Aquarius.
Odyssey är helt avstängd nu.
Det är bra, Jim.
Vi var nervösa.
Vi hade valt väg och vi skulle inte få veta förrän sen
om vägen vi valt var den rätta.
Det var fråga om liv och död.
Rymdens största drama hittills.
Efter en mystisk olycka igår är Apollo 13 fortfarande på väg mot månen
men uppdraget har ändrats drastiskt.
Man ska inte längre landa på månen.
I stället är uppdraget nu att bara få hem dem oskadda.
Hur mår ni idag?
Jag mår bra idag, tack.
-Hallå? -Hej, Marilyn. Det är Ken.
Hej. Du, jag är givetvis orolig.
Hur är läget nu på morgonen? Barnen är inte uppe än.
De vet inte vad som hänt
för de somnade innan allt detta hände igår.
Vad kan jag säga till dem?
De är på bana tillbaka. Jag vet inte om det hände innan du la dig.
Jag la mig inte förrän fyra och gick upp fem. Jag har knappt sovit.
Man lyssnar på tv:n och kan inte tro allt som sägs.
Det är med knapp marginal
som vi får tillbaka Lovell, Haise och Swigert vid liv.
Jag hade nyss kommit hem från rymdcentret.
Olyckan inträffade mellan det att jag åkte från NASA
och när jag kom hem igen.
Vi såg tv-sändningarna om vad som pågick.
Det var så mycket bråte från explosionen som snurrade runt farkosten
att de knappt kunde navigera med stjärnorna…
Det var bara 10% chans att han skulle överleva.
Jag behövde komma bort från alla.
Hela huset var fullt av folk och det enda stället jag kunde vara ifred
var badrummet.
Jag satte mig på knä och bad.
Hur kritisk är situationen just nu, i din mening?
Jag tycker den är lika kritisk…
Det är nog den mest kritiska situation vi befunnit oss i
under en bemannad rymdfärd.
Är astronauterna trygga?
De är trygga i bemärkelsen
att vi nu tror oss ha gjort situationen stabil.
Vi måste fortsätta att hålla situationen stabil
och få hem dem.
Man kunde känna oron i rummet.
Okej, allihop, vi har några livbåtsproblem med månlandaren.
Diskussionerna i kontrollrummet rör förbrukningsvarorna i rymdfarkosten.
El, vatten…
Vi hade syre, vatten och el för två dagar.
Men det skulle ta fyra dagar att få hem besättningen.
Vi måste lista ut hur vi gör livbåten till en överlevnadsfarkost.
Vi visste att vi var riktigt illa ute.
Månlandaren är bara gjord för två personer.
Vi var tre stycken och det skulle ta minst 90 timmar.
Aquarius, Houston. Hör ni oss?
Vi hör er klart och tydligt.
Uppfattat, samma här. Vi diskuterar nästa drag.
Låt det vara ett bra sådant.
RYMDKONTROLLEN, HOUSTON
En grupp astronauter jobbar i en simulator här i Manned Spacecraft Center
och försöker kopiera besättningens förhållanden.
Reservbesättningen, inklusive Ken Mattingly som inte åkte,
provade under kvällen olika förslag.
CAPCOM, flygledaren.
När vi närmade oss månen fick vi ta ett avgörande beslut
om hur snabbt vi ville ta oss till jorden.
RUMMET FÖR UPPDRAGSBEDÖMNING
Vi fick improvisera sätt att dryga ut strömmen, vattnet…
Vad som brukar ta månader att lösa skulle vi lösa på timmar och dagar.
Vi skulle överskrida rymdfarkostens alla kända gränser.
Det här är kontrollrummet.
Vi har beslutat att tända nedstigningssystemet.
Idén är att använda nedstigningssystemet, månlandarens stora motor,
för att ge hela farkosten
högre hastighet när de slungas runt bakom månen
för att ta sig hem en dag tidigare.
De kommer då att runda månen vid kl. 21 ikväll
och man tänder raketen för att snabba på hemfärden.
Med den spurten går resan en dag snabbare.
och den dagen kan vara skillnaden mellan liv och död.
Hej, vilken mardröm.
Planen just nu är att tända raketen ikväll.
Ja.
Håll mig uppdaterad, okej?
Mamma ville inte att jag skulle veta vad som pågick
och jag minns att jag gick till skolan.
En massa barn kom fram till mig och typ: "Kommer de klara sig?"
En pojke kom fram och sa: "Jag beklagar att din pappa ska dö."
Jag fick åka hem igen. Jag kunde inte stanna där.
Alla mammas väninnor var där nere runt soffbordet
och fader Raish var också där.
Han gav nattvarden.
Och… Jag sprang förbi allihopa, smällde igen dörren och sprang ut.
Mamma följde efter mig.
Hon grät och sa till mig:
"De hittar nåt sätt att ta sig tillbaka.
De eller rymdkontrollen kommer på nåt sätt."
Vi måste vara rätt nära månen nu.
Apollo 13 är nu 780 km ovanför månen.
Houston?
Varsågod, Aquarius.
Vi åker in i månens skugga nu.
Solen har gått ner så vitt jag kan se och stjärnorna uppenbarar sig.
Oj, titta vilka stjärnor.
Jag tror inte folk inser att det aldrig blir natt i rymden.
Det är dagsljus dygnet runt för det är inget mellan en och solen.
Första gången man ser natt igen är när man är i månens skugga.
Jag tror att mörkret där, efter tre dagar av solljus,
gör stjärnorna synnerligen fantastiska.
God kväll, allihop.
I rymdens dystra, svarta tystnad,
utspelar sig en riktig rysare.
Den lamslagna Apollo 13 slungar sig runt månen
och försöker halta hem bäst det går.
Det är brist på vatten, syre och el och de har nästan tre dagar kvar.
Vi har en timme och sju minuter till tändning.
Vi sa: "Jösses, titta!"
Det barska landskapet skapade en ogästvänlig och bisarr plats
som var nåt helt annat än en plats man vill vara på.
Jag ser till och med Mount Marilyn.
När man var där ute såg man jorden för vad den verkligen är.
Bara en liten planet. Väldigt vacker.
Håller man ut tummen på armlängds avstånd kan man täcka den helt.
Man börjar tänka: "Alltså, allt jag känner till,
min familj och mina vänner, alla är där nere på den lilla saken."
Sen tar man undan tummen och tänker: "Jag måste tillbaka."
Nu stoppar vi undan kamerorna och gör oss redo för tändning.
Vi har en enda chans.
Vår nedräkning visar 49 minuter till tändning.
Världspressen togs nästan på sängen av krisen ombord Apollo 13.
Men plötsligt hände nåt.
Nu berättas historien på alla språk.
RAI TV ITALIEN
En reporter missade krisen.
I måndags tröttnade han på att rapportera om ett rutinuppdrag
och åkte till Mexiko på en kort semester.
Han kom tillbaka, gick in i pressrummet och sa: "Har jag missat nåt?"
Peter, ge mig modellen, tack.
-Okej. -Modellen.
Just nu är det tyst från Apollo 13
då besättningen är upptagen med de sista förberedelserna
för rakettändningen som ska föra dem hem.
För det första är det här den enda fungerande motorn.
Månlandarens nedstigningsmotor.
Nedstigningssystemet, som skulle fått ner dem på månen,
används för att påskynda hemfärden för att se till att elen inte tar slut.
Det lite knepiga är
att de aldrig planerat att använda de systemen för dessa manövrar.
KONTROLLINGEJÖR 16 FÖR MÅNLANDAREN
Om motorn av nån anledning stannar under tändningen…
Alla tror att det kommer fungera.
Vi har två farkoster som inte var ämnade att sättas ihop och flygas så här.
Om de lyckas förbättras deras lilla chans för överlevnad.
Jag tror att beslutet ska komma när som helst nu
från flygledare Gene Kranz.
Då var det dags, allihopa.
Tändning godkänd?
-RETRO? -Kör.
-GUIDO? -Kör.
-Styrning? -Kör.
-Kontroll? -Kör.
-TELMU? -Kör.
Okej.
CAPCOM, tändning godkänd.
Datorn är hans.
Tio sekunder kvar.
Aquarius, Houston. Kom.
Varsågod, Houston.
-Jim, tändning godkänd. -Tändning godkänd.
Uppfattat. Tändning godkänd.
Vi hade bara en motor kvar.
Funkar det inte är det illa.
-Vi ser tändning. -Uppfattat.
Motorn är tänd.
DRIVKRAFT
Vi bränner 40%.
Able, Kontrollen.
-Det ser bra ut. -Uppfattat.
-100%. -Uppfattat.
Motorn går på 100%.
Vi är snart tre minuter in i tändningen.
Hur ser det ut, Styrning?
Trycket är lite högt.
Det är det.
Håll ögonen på det.
CAPCOM, påminnelse, stäng av nedstigningsreglage 1.
Nedstigningsreglage 1 av.
Motorn släckt.
Det var en bra tändning.
Bra tändning, Aquarius.
Befälhavare Jim Lovell rapporterar att motorn är släckt.
Motorn är av. Vi är 79 timmar, 32 minuter in i flygningen.
Det var en ganska lyckad tändning.
Jag måste säga att jag är imponerad av hur lugna de var.
Särskilt rymdkontrollen, men även besättningen.
Bra tändning, Aquarius.
Vi vill dra ner på strömmen snarast.
Uppfattat. Förstått.
Lovell frågar om han kan stänga av utrustning snarast
för att spara på den livsviktiga elen.
Efter att tändningen var avklarad
visste vi att det var möjligt att få hem dem
men var inte helt säkra.
Målet är att hålla minst 14 ampere.
Det räcker för ett par glödlampor.
KRAFTFÖRSÖRJNING NEDSTIGNING
AMPERE
-Det är många avvägningar att göra. -Stäng av fläktar och element.
VÄRMELEMENT
KABINFLÄKT
Det var tyst. Det var en tid då man verkligen började tänka.
Väldigt jobbigt.
Det var min andra resa till månen och vi var så nära.
Det var sista gången jag skulle få åka.
Det där med att man skulle landa på månen
är inställt, struket och glömt.
Planen är att hålla elförbrukningen nere.
De ska helt enkelt driva genom rymden tills fredag morgon.
TRE DAGAR FRÅN JORDEN
Apollo 13 går fortfarande balansgång långt ute i rymden.
Idag tog man ett helt skift med flygledarassistenter från rymdkontrollen
och satte dem i arbete med att hitta lösningar på problem som väntar.
Ett av problemen är luften de andas.
Besättningen höll på att kvävas.
Deras andning hade förgiftat luften i farkosten med koldioxid.
De har skapat ett provisoriskt system för att rensa luften från kolmonoxid.
Vi rekommenderar att ni använder en våtservett
eller skär av en bit av en strumpa och trycker in där.
Eller så kan ni knyckla ihop tejp och använda det. Kom.
Även om det fungerar vet ingen om det kommer fortsätta fungera.
Kommer de överleva två och en halv dag tills de landar i Stilla havet?
Men fler problem kan vänta.
Den tropiska stormen Helen närmar sig landningsplatsen och växer sig starkare.
Så är läget för Apollo 13-uppdraget.
Ett uppdrag som verkar ha haft unik otur från första början.
Och faran är inte över än på långa vägar.
Men vi levde fortfarande.
Bäst att bara fortsätta framåt.
En annan sak ingenjörerna kanske vill veta:
Säg åt dem att de inte behöver ha ett kylskåp ombord.
Jag tog precis fram några korvar och de är frusna.
Uppfattat, Jim.
Det verkar vara lite kyligt i kommandomodulen just nu.
Se ser en temperatur på 3 grader.
Det började bli kallt.
Det droppade kondens från väggar och fönster.
Vi hade inga varma kläder.
Sover nån i kommandomodulen, Jim?
Nej, Joe. Det är för kallt där inne men jag har Fred här till höger om mig.
Tre grader är väldigt kallt. Mycket kallare än igår.
-Vet ni om Jim sovit alls? -Nej…
-Är han fortfarande vaken? -Så här ser deras schema ut…
Jim sov inte.
Läkarna tyckte att jag kunde övertala Jim att sova lite, för han sov aldrig.
Jag sa att jag inte kunde det för jag hade bara åkt dit
och nog fått ett sammanbrott medan hela världen lyssnade.
Jag kunde bara inte.
Det hade varit jobbigt för honom också.
Även om vi tänkte på våra familjer, pratade vi inte om dem sinsemellan.
Vi visste att de bad för oss, men vi hade fullt upp med att ta oss hem
så de skulle slippa vara oroliga.
Allt är bra i Timber Cove, Jim.
Det låter bra.
President Nixon trotsade regnet för att hålla sig uppdaterad.
Vita husets talesman sa att han var orolig men hoppfull
att astronauterna skulle klara sig.
För manövern vi förde över till den manuella spaken…
Ni hade nedstigningssystemets dragkraftmodell inställd på 10%
genom hela rakettändningen, va?
Ja.
Okej. Vi gick tillbaka och omkonfigurerade måltabellen, va?
Det var nåt som fick farkosten att driva lite.
Våra data säger att ni måste göra manövern.
Ni är inte i korridoren på kurs mot inträde just nu.
Av nån anledning planade kursen av.
Vi har en korridor vi måste följa.
Den är bara dryga två grader bred
och kommer vi in för plant studsar vi mot atmosfären.
Då skulle vi flyga förbi jorden.
Nån gång skulle vi glida tillbaka men då vore besättningen död sen länge.
Vad är det som händer som vi inte förstår?
Varför, varför, varför?
Det bekymrade mig.
Jim?
Situationen är den att vinkeln är för flack.
Är vinkeln flack?
Ja, det är det viktiga.
Apollo 13 har kommit ur kurs.
Kan astronauterna inte korrigera kursen, dör de tre amerikanerna i rymden.
Om de inte kom in precis rätt skulle de studsa ut i rymden igen
och driva runt tills syret tog slut.
Jag föreställde mig honom så.
Hur hemskt det vore, vad han skulle tänka.
Okej, Jim, för att få brantare infallsvinkel
krävs en manuell rakettändning.
En manuell?
Låter som nåt vi hittade på under Apollo 8.
Folk undrade om du skulle minnas det.
Trodde aldrig det skulle behövas.
En tändning till som aldrig gjorts.
Vi fick göra ännu en rakettändning…
…men datorn var ur drift, styrsystemet funkade inte,
autopiloten var avstängd.
Vi fick göra det manuellt.
Vi fick använda jorden som mål.
Vi siktade med ett sikte vi hade på månlandarens fönster.
Jag vet att när motorn tänds
kommer jag aldrig kunna hålla jorden i siktet på egen hand.
"Gör så att den inte rör sig fram och tillbaka."
"Jag gör så den inte hoppar upp och ner."
"Jack, ta tiden med armbandsuret."
Tändning i 14 sekunder.
En minut kvar.
Manövern måste fungera.
Nu flög vi på ren instinkt.
Jag är redo.
Om tio sekunder.
-Tändning. -Raket igång.
Det ser bra ut.
2,3 meter per sekund.
Hur får vi det?
-Stäng av motorn. -Stänger av.
Okej, nu?
Snyggt jobbat.
En riktigt koordinerad men rörig manöver.
De tre astronauterna rör sig hemåt genom rymdens öken.
Syret och vattnet börjar ta slut.
En dag kanske denna historia ses som en parabel.
Jorden är också ett snurrande rymdskepp.
ETT DRAMA PÅ LIV OCH DÖD
Vi är alla astronauter.
Och vårt syre och vatten börjar också ta slut.
Men vi har ingenstans att fly.
Snöar det där inne än?
Vad sa du?
Jaså, snöar?
Nej, inte riktigt än.
Ni får ligga på stranden och töa lite efter det här.
Det låter härligt.
Vi var oroliga för besättningens tillstånd.
Fred Haise hade hög kroppstemperatur, runt 40 grader,
var svårt uttorkad och hade urinvägsinfektion.
Vi förstod hur desperat läget var ombord.
Vädret för återinträdet imorgon förbättras hela tiden.
Håll ut, ni är snart framme.
Mindre än 14 timmar före återinträdet
måste astronauterna känna att varje timme är längre än 60 minuter.
Vi tror att vi har löst alla små överraskningar åt er.
Det hoppas jag, för imorgon är det upp till bevis.
DAGEN FÖR ÅTERINTRÄDET
HAVSLANDNING IDAG KLARTECKEN FÖR LANDNING I STILLA HAVET
Idag uttrycktes hopp världen över att besättningen återvänder oskadd.
Hela världen följer Apollo 13:s återinträde.
I nästan varje stad bad folk för rymdfararnas liv.
Tio tusen bad med påve Paulus vid Peterskyrkan.
Jag visste inte att nåt sånt här kunde påverka världen som det gjorde.
Aldrig förr har så många bett samtidigt för ett enda uppdrag såsom detta.
FÖRBEREDER FÖR LANDNING
Tusentals har samlats i New Yorks Grand Central Station.
Walter, även om dina och andras rapporter varit ganska betryggande,
verkar folk ändå ha onda aningar.
De behöver mycket tur och böner, och vi ska få hem dem.
Jag tittar ut genom fönstret och jorden närmar sig som ett godståg.
Nu behövde allt gå enligt schemat. Vi kunde inte ångra oss.
Vi skulle hem.
Det är en grym paradox att ju närmare de kommer säkerheten på jorden,
desto närmare kommer de kanske det farligaste ögonblicket.
Återinträdet är en mycket knepig manöver, väldigt olik ett normalt återinträde.
Vi har månlandaren, vår livbåt…
…en död servicemodul där explosionen inträffade,
vi har kommandomodulen, vår återinträdes- farkost, men med begränsad kraft.
Vi måste dela upp alla delarna så att vi kan få ner dem genom atmosfären.
För första gången sedan olyckan
kommer kommandomodulen att vara på egen hand.
Kommandomodulens värmesköld absorberar 2760 grader vid återinträdet.
Besättningen behövde först starta kommandomodulen.
Okej.
Vi stängde av den på ett inte så elegant vis.
Vi var tvungna att stänga av den snabbt
och sen var den nästan som en frys i fyra dagar.
Vi var osäkra på hur den skulle reagera.
Aquarius, Houston här. Hör ni oss?
Klart och tydligt, Ken.
Jag går igenom det från början.
Vi börjar med en rad procedurer…
Fred Haise har gått igenom en lång checklista med rymdkontrollen.
Normala checklistan för återinträde. Det blir några…
Om mindre än två timmar måste alla tre vara i kommandomodulen
och påbörja återinträdet, så nu är det viktigt.
Aquarius, Houston.
Varsågod.
Ni har klartecken att starta kommandomodulen.
Jack går in i kommandomodulen nu.
Okej, Jim.
Det var vattenansamlingar överallt.
Vi fick torka av instrumentpanelen med en handduk för att se instrumenten.
Okej, allihopa. Var tysta och håll koll på kretsarna
om de har problem med kraftöverföring.
Okej, fortsätt.
Vi började starta kommandomodulens system ett system i taget.
Vi började med en rad, tryckte in sex och pausade.
Vi väntade för att se om det luktade bränt.
UPPDRAGET HAR PÅGÅTT
Härligt. Det ser bra ut.
Houston. Aquarius. Odyssey gör anrop. Hör ni det?
Odyssey. Houston, kom.
Hör ni oss?
Okej, vi hör er.
Ni ser bra ut härifrån Odyssey.
Ken, Jim här.
Ja, sir?
Vi uppskattar allt du gjort.
Uppfattat.
Vi håller koll på er, säg till om ni behöver hjälp.
Det låter bra, Ken.
De förbereder bortkoppling av servicemodulen.
Vi vill ta bilder av det om möjligt.
Ni kan koppla bort servicemodulen när ni är redo.
Okej, det låter bra.
Okej, jag ser den, Houston.
En hel sida saknas på den!
Hela panelen är bortblåst, nästan från foten till motorn.
Riktigt tilltygad.
Helt otroligt.
Syrgastankarna satt under värmeskölden
så när de exploderade slet det sidan av farkosten.
Frågan är vad mer som skadats. I vilket skick är värmeskölden?
Värmeskölden var direkt kopplad till servicemodulen
och alla paneler på servicemodulen blåstes bort.
I vilket skick är värmeskölden? Deras liv hänger på den.
Vi avvaktar nu rapporter om att månlandaren kopplats bort.
Dags att lämna livbåten.
Invänta separation av månlandaren.
Det lär väl vara lite känslosamt att ta farväl…
Okej, vi ser den.
Tio sekunder.
Månlandare bortkopplad.
Man såg den långsamt driva iväg.
Det var ledsamt.
Farväl, Aquarius, vi tackar dig.
De har vid tillfällen under uppdraget varit väldigt nära att dö.
Man kan inte betona det nog. De var väldigt nära att dö.
Nu när de närmar sig återinträdet in i jordens atmosfär
undrar jag om vi kan ta en objektiv titt på faran som väntar dem.
Farkosten går in vid 122 000 meters höjd och plogar sig ner i atmosfären.
Arton sekunder senare stör atmosfären ut radion.
Först tre minuter och 36 sekunder kan man åter kommunicera med dem.
Så fram tills dess vet vi inte om värmeskölden fungerat,
om de lever, om kommandomodulen har klarat påfrestningarna.
Men efter återinträdet i 40 000 km/h
landar farkosten i vattnet i högst 35 km/h.
Är inte det ett tekniskt mirakel?
Tretton minuter kvar till beräknat inträde.
Hastigheten är nu 10 864 m/s.
Uppfattat.
Flygledare Gene Kranz går nu runt i rummet och frågar sitt team om de är redo.
Okej, allihopa, då var det dags. Är ni redo?
-RETRO? -Kör.
-GUIDO? -Kör.
-Styrning? -Kör.
-Kontroll? -Kör.
-TELMU? -Kör.
-Flygläkare? -Kör.
-INCO? -Kör.
-AFD? -Kör.
Okej.
Odyssey. Houston, kom.
Varsågod.
Signalförlust om dryga minuten, och välkomna hem. Kom.
Tack.
Apollo 13 färdas i över 40 000 km/h.
De är över jordens mörka sida nu
och stiger ned mot landningsplatsen i Stilla havet.
Alla vi här uppe vill tacka er där nere för ert fina jobb.
Det var ett nöje.
Apollo Control, Houston, vi tappade nyss kontakten med Apollo 13.
Vi gjorde vårt bästa.
Nedräkning.
Man känner sig väldigt ensam.
Besättningen får klara sig på egen hand med uppgifterna vi gav dem.
Alla går igenom allt de gjort och tänker: "Hade jag rätt?"
Det är allt de tänker på.
Vinkeln är lite flackare än beräknat.
Nu finns det väldigt lite nån kan göra förutom att vänta
medan de tränger in genom jordens atmosfär.
Allt man kan göra nu är att hålla tummarna.
Det var så tyst att man kunde höra en knappnål falla.
Vi kunde inte göra nåt mer. Nu kvittade det om man var självsäker.
Apollo 13 bör närma sig maximal G-kraft nu.
Mindre än 30 sekunder kvar tills vi försöker kontakta Apollo 13.
Apollo 13 bör gå att kontakta nu.
Vi avvaktar uppgifter om att kontakt återupprättats.
Odyssey, Houston. Vi väntar.
-Har ARIA fått kontakt med dem? -Inte än.
Okej.
Ingen på jorden vet var rymdfarkosten är.
Odyssey, Houston?
Vi borde höra nåt.
De borde ha kunnat få kontakt för en minut och 15 sekunder sen.
Det var först då
som folk i rummet började tvivla lite.
Att nåt hade hänt och att besättningen dött.
Snälla, svara.
Han fick inte dö.
Jag behövde honom.
Okej, Joe.
Okej, vi hör er, Jack.
-Där är de! -Där är de.
Alla skärmar har vecklats ut. Lyssna på folkmassan!
Vi ser er på tv, grabbar.
De klarade sig.
DE KLARADE SIG!
Odyssey, Houston. Vi har er på skärmarna. En vacker syn.
De är i plurret och enligt min räkning är de högst fem sekunder sena.
Inte mer än fem sekunder sena!
Vi har havslandning.
Vad sägs om det?
Jag tror att Apollo 13 var en milstolpe i överlevnadsteknik.
Oddsen mot oss var överväldigande.
Jag kommer alltid att vara stolt över att jag var delaktig.
Idag har en minnestavla för Apollo 13
satts upp på väggen i rymdkontrollen.
Ironiskt nog står det på minnestavlan:
"Från månen, lärdom." "Ex luna, scientia."
Man drog en slags lärdom.
Hur man överlever.
Alla skrek och tjoade.
Champagneflaskorna korkades upp. Jag fick till och med smaka.
Det var fantastiskt.
Den största lättnad jag nånsin känt.
Finns det nåt sätt man som fru kan förbereda sig nåt sånt här?
Nej, jag har aldrig upplevt nåt liknande och vill aldrig göra det igen.
Jag känner fortfarande de känslorna, de lämnar mig nog aldrig.
I fyra dagar visste jag inte om jag var hustru eller änka.
Astronauterna flög hem till Houston igår kväll
och välkomnades av ingenjörerna på rymdkontrollen
som räddade dem från en katastrof långt ut i rymden.
Jag blev först lättad när jag såg och fick krama honom.
Att få känna att det var på riktigt och att han överlevt.
Det fick en att uppskatta livet mer.
Vi är så tacksamma.
Hemma.
Vi insåg det plötsligt.
Vi insåg vad vi hade gjort.
Ibland trodde vi inte att vi skulle ta oss hem igen.
VÄLKOMNA TILLBAKA TILL JORDEN!
Och jag minns för runt ett och ett halvt år sedan,
när vi kom hem med Apollo 8 och såg jorden igen,
att jorden faktiskt var den enda platsen vi kunde åka.
Det var den enda platsen i universum som kändes som hemma.
Av alla välkomnanden hem vi fått betyder detta mest.
För det var ni som gjorde det möjligt för mig att stå här idag.
Vilka konsekvenser kan olyckan på Apollo 13…
Många frågar om jag tycker att Apollo 13 var ett misslyckande.
Jag antar att om kriteriet för framgång och misslyckande
är huruvida man lyckades med vad målet var från början
så var det ett misslyckande.
Men Apollo 13 lyckades med nåt som aldrig hänt förr i människans historia.
Under en kort tid stod hela världen samlad.
Det kom erbjudanden om hjälp och beklaganden från världens alla länder.
Kanske om man utgår från vad Apollo 13 lyckades med
och världen kan leva tillsammans,
då var Apollo 13 absolut en framgång.
MED SINA 400 000 KM HAR APOLLO 13:S BESÄTTNING
REKORDET FÖR ATT HA REST LÄNGST BORT FRÅN JORDEN.
TVÅ MÅNADER EFTER ÅTERINTRÄDET FASTSLOG EN UTREDNING
ATT ETT MÄNSKLIGT FEL FÖRE UPPSKJUTNINGEN HADE SKADAT EN AV SYRETANKARNA.
DEN 13 APRIL, 55 TIMMAR OCH 54 MINUTER IN I UPPDRAGET,
ORSAKADE ETT ELFEL DEN NÄSTAN DÖDLIGA EXPLOSIONEN.
JIM HÖLL SITT LÖFTE TILL MARILYN.
APOLLO 13 BLEV HANS SISTA RYMDFÄRD.
Jag blickar inte tillbaka så ofta.
Blickar man inte framåt går man miste om en del av meningen med livet.
Men att ha varit där uppe och fått se jorden för vad den verkligen är…
…och ha insett hur lyckligt lottade vi är…
Det är som en blåvit julgranskula hängandes på en kolsvart himmel.
Man ser inga städer.
Man ser inga gränser.
Man ser jorden för vad den verkligen är.
En praktfull oas i den väldiga rymden.
TILL MINNE AV MARILYN L. LOVELL 1930-2023
Undertexter: Rasmus Edlund